УХВАЛА

12 серпня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/8531/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду               Уркевича В. Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі
за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва»
до фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича
про стягнення 46 555,01 грн
та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича
до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом та на стороні відповідача за зустрічним позовом - 1) Київська міська рада, 2) Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація,
про стягнення 411 876,50 грн та визнання договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:
26.07.2021 (згідно з відмітками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду «Скриня» на першому аркуші касаційної скарги) фізична особа-підприємець Каралоп Анатолій Васильович (далі - ФОП Каралоп А. В., скаржник) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 (повний текст складений 08.07.2021) та рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у цій справі. Касаційна скарга надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 26.07.2021.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 26.07.2021 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Уркевич В. Ю. - головуючий (суддя-доповідач),              Мачульський Г. М., Краснов Є. В.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для залишення скарги без руху з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №    3674-VI «Про судовий збір».
За приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви у цій справі) ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становить 1,5    відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102,00 грн.
Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Позовну заяву та зустрічну позовну заяву у цій справі подано у 2020 році, предметом первісного позову є вимога майнового характеру про стягнення заборгованості у розмірі 46 555,01 грн, предметом зустрічного позову є одна вимога немайнового характеру (про визнання договору частково недійсним) та одна вимога майнового характеру про стягнення 411 876,50 грн збитків.
Відтак, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні первісної позовної заяви у цій справі, складала 2102,00 грн (оскільки 1,5% від ціни позову про стягнення 46 555,01 грн є менше ніж 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та при поданні зустрічної позовної заяви складала               8280,15 грн (2102,00 грн + 6178,15 грн (411876,50 грн х 1,5 %)). Таким чином, судовий збір, що підлягав сплаті під час подання позову у цій справі складав                     10 382,15 грн (2102, 00 грн (первісний позов) + 8280,15 грн (зустрічний позов)). 
У касаційні скарзі ФОП Каралоп А. В. просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021, що залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021, яким позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково; стягнуто з ФОП Каралопа А. В. на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» заборгованість по орендній платі у розмірі 45702,15 грн, пеню у розмірі 121,46 грн, 3% річних у розмірі 729,00 грн, в іншій частині первісних позовних вимог відмовлено; відмовлено повністю у задоволенні зустрічних позовних вимог.
З урахуванням викладеного при поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 20 764,30 грн (10382,15 грн х 200%).
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Звертаючись з касаційною скаргою скаржником сплачено судовий збір у розмірі 14921,92 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 16.07.2021                       № 81393.
З метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід доплатити судовий збір у сумі 5842,38 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами: ГУК у м.    Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; номер рахунку (IBAN): UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)» та надати документи щодо сплати судового збору касаційному суду.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Звідси скаржник має вказати яку саме конкретно визначену норму матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частину тощо якої статті та якого нормативно-правового акта) неправильно застосовано або порушено судами попередніх інстанцій, в чому саме полягає неправильне застосування або порушення даної норми права.
Більше того, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (п. 4.6. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі                            № 904/3807/19).
Абзацом 1 пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до абзацу 2 пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. 
Скаржник у касаційній скарзі хоча і зазначає про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, наводить постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, проте не вказує підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
З огляду на викладене, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення касаційної скарги ФОП Каралопа А. В. без руху як такої, що оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Каралопа Анатолія Васильовича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі                                  №    910/8531/20 залишити без руху.
3. Встановити фізичній особі-підприємцю Каралопу Анатолію Васильовичу строк усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали суду касаційної інстанції.
4. Роз`яснити фізичній особі-підприємцю Каралопу Анатолію Васильовичу, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     В.    Ю. Уркевич