ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/2225/20	Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М. 	
Провадження № 22-ц/817/831/21 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретаря - Панькевич Т.І. 
з участю представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Овчаренко Р.В.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року (головуючий суддя Грицак Р.М., повний текст рішення складено 16 жовтня 2020 року) у справі № 607/2225/20 за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування та інших сум,-
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання недійсним п.20.9 "а" Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу, а саме: "70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження, тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження; стягнення на її користь з відповідача страхове відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в сумі 950 000,00 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, пеню за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування в сумі 17 195 (сімнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень, інфляційні збитки в розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 14 125 (чотирнадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 06 червня 2018 року між нею та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом "Nissan Patrol" з р.н. НОМЕР_1 (кузов № НОМЕР_2 ), який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить їй. Страховими випадками відповідно до п.9 вищевказаного Договору є дорожньо-транспортна пригода, протиправні дії третіх осіб, інші випадкові події, викрадення. Страхова сума за даним договором добровільного страхування становить 1 000 000,00 грн. та франшиза 5% від страхової суми. Згідно з п.20.9 Договору виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: - 30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; - 70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження. Вважає, що вказані положення Договору порушують її права як споживача і є несправедливими, оскільки відповідно до умов кримінально-процесуального законодавства при невстановленні осіб причетних до незаконного заволодіння її автомобілем досудове розслідування може бути неодноразово продовжено (фактично безкінечно до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності), тому умову Договору щодо виплати 70% страхового відшкодування без встановлення граничного терміну виплати, вважає несправедливою, такою, що суперечить чинному законодавству України, порушує її права як споживача. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, просить суд визнати недійсним договір у цій частині. Крім цього, 01 червня 2019 року приблизно о 20 годині 40 хвилин автомобілем "Nissan Patrol" з р.н. НОМЕР_1 незаконно заволоділа невідома особа поблизу будинку №3а по вул. Микулинецькій в м. Тернопіль . Відомості про дане кримінальне правопорушення 04 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019210010001651, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. 04 червня 2019 року ОСОБА_4 (експлуатант відповідно до Договору) у зв`язку з настанням страхового випадку звернувся до Західної дирекції ПрАТ "УПСК" з повідомленням про страховий випадок. Відповідно до листа №3632 від 13 серпня 2019 року ПрАТ "УПСК" повідомило ОСОБА_4 (Експлуатанта) про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення вимог пункту 19.2.6. Договору страхування Страхувальник, зокрема у встановлений Договором страхуванні формі та строк, не повідомив Страховика про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу. Вважає підстави вказані відповідачем для відмови у виплаті страхового відшкодування незаконним та такими, що не ґрунтуються на умовах укладеного між ними Договору страхування, оскільки автомобіль "Nissan Patrol" р.н. НОМЕР_1 у момент його викрадення (20 годині 40 хвилин) не повинен був заходитися на охоронюваній стоянці, а відтак просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування по страховому випадку "Викрадення" в розмірі 950000,00 грн. Крім того відповідно до п.19.1.3. Договору просить стягнути з ПрАТ "УПСК" майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування, що становить 17 195,00 грн. Також вважає, що у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню на її користь 9 500 грн. інфляційних збитків за період прострочення виплати страхового відшкодування та 14 125,20 грн. - 3% річних.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування та інших сум - задоволено частково.
Визнано недійсним п.20.9 "а" Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу, а саме: "70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження, тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження".
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в сумі 950 000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь держави 9 500 гривень судового збору.
В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року по справі №607/2225/20 і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "УПСК" у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат у судах першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що воно прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ "УПСК" зазначило, що суд першої інстанції здійснив неправильну юридичну кваліфікацію правовідносин, що виникли між ОСОБА_3 та ПрАТ "УПСК" на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року, застосував Закон України "Про захист прав споживачів", який не підлягав застосуванню, не взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №355/1411/16-ц і відповідно розглянув справу з порушенням територіальної підсудності. Крім цього, суд дійшов помилкового висновку, що Страхувальник без порушень п.19.2.6 та п.20.1.6 Договору повідомив 04 червня 2019 року ПрАТ "УПСК" про настання страхового випадку, а відтак у Страховика виник обов`язок виплати страхового відшкодування. Заявник вважає, що враховуючи умови договору та норми цивільного законодавства, Страхувальник мав повідомити Страховика до 03 червня 2019 року включно про настання події, що має ознаки страхового випадку, а також факт зміни ступеня ризику (оскільки 01 червня 2019 року та 02 червня 2019 року припадали на неробочі дні (вихідні), тому, повідомлення повинно було здійснено протягом двох робочих днів, з моменту настання будь-яких змін ступеню страхового ризику, тобто, 31 травня 2019 року або 03 червня 2019 року. Сторони Договору правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах, однак суд дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ЗУ "Про захист прав споживачів" та на підставі ст.18 даного Закону, без врахування правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові у справі №6-40цс13 від 11 вересня 2013 року, визнав недійсним п.20.9 "а" Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско). Крім цього, легітимність умови про виплату страхового відшкодування двома частинами: 30% та 70% суми страхового відшкодування забезпечується відповідним інститутом ліцензування та реєстрації Правил страхування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).
Позивач своїм правом на відзив не скористалася.
Справа судами розглядалась неодноразово.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2021 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року в частині визнання недійсним п.20.9 "а" Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року, а саме: "70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження, тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження" - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року в не скасованій частині. Стягнуто із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт Серії НОМЕР_3 , виданий Тернопільським РС УДМС України в Тернопільській області 13 жовтня 2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) в користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, поштовий індекс: 04080, код ЄДРПОУ: 20602681) сплачений ними судовий збір у розмірі 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" задоволено частково. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У судовому засіданні представник ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені у ній; представник позивача ОСОБА_3 ПП заперечила відносно апеляційної скарги та пояснила, що рішення суду є законним обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 транспортний засіб марки "Nissan Patrol", реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 (том 1, а.с. 21).
06 червня 2018 року між ОСОБА_3 (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (Страховик) в особі директора Західної дирекції ПрАТ "УПСК" Перепелюк О.О., що діє на підставі Положення про філію, в місті Тернополі по вул.Медовій 3а, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 (далі - ПрАТ "УПСК") (том 1, а.с. 17-20).
Предметом договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом "Nissan Patrol" з р.н. НОМЕР_1 (кузов № НОМЕР_2 ).
Страховим випадком згідно умов договору є викрадення, крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння транспортним засобом (п.9.4 Договору).
Страхова сума становить 1 000 000 гривень (п.10 Договору) та франшиза 5% (п.13 Договору).
Згідно висновку судового експерта Мазур Михайла Степановича №544/19 складеного 28 грудня 2019 року середня ринкова вартість транспортного засобу "Nissan Patrol", білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, vin-код № НОМЕР_2 станом на 01 червня 2019 становить 974 300,00 гривень (том 1, а.с. 34-35).
04 червня 2019 року ОСОБА_4 (водій транспортного засобу/Експлуатант) звернувся до ПрАТ "УПСК" із заявою-повідомленням (Автокаско) про те, що 31 травня 2019 року він залишив транспортний засіб "Nissan Patrol" р.н. НОМЕР_1 на охоронюваній стоянці з відеокамерами на території офісу по вул. Микулинецька, 8а в м. Тернополі, проте 04 червня 2019 року о 07 год. 55 хв. приїхавши на роботу виявив відсутність транспортного засобу, про що повідомив працівників поліції та через деякий час звернувся до страхової компанії по даному факту (том 1, а.с. 23).
04 червня 2019 року за заявою ОСОБА_4 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за №12019210010001651 кваліфікованого за ч.3 ст.289 КК України, про що свідчить відповідний витяг з якого вбачається, що у період часу із 14 год. 00 хв. 31 травня 2019 року по 08 год. 00 хв. 04 червня 2019 року невідома особа перебуваючи по вул. Микулинецькій на парковці біля будинку №3а, незаконно заволоділа транспортним засобом "Nissan Patrol" білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, vin-код № НОМЕР_2 , чим спричинила ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 1 000 080 гривень (том 1, а.с. 22).
В ході досудового розслідування було встановлено, що факт незаконного заволодіння транспортним засобом мав місце 01 червня 2019 року близько 20 години 40 хвилин, що підтверджується повідомленням слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області (том, 1, а.с.26).
Листом ПрАТ "УПСК" від 13 серпня 2019 року за №3632/19 ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки встановлено, що транспортний засіб було залишено на території, яка не перебуває під охороною (том 1, а.с. 24). Крім цього, у порушення вимог пункту 19.2.6. Договору страхування Страхувальник, у встановлений Договором страхування формі та строк, не повідомив Страховика про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу, а саме відповідно до п.3.1 Заяви на укладання договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (АВТОКАСКО) те, що транспортний засіб в вечірній та нічний час доби (з 23.00 до 07.00 години) не зберігатиметься під охороною (том 1, а.с. 24).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що страховий випадок стався в час, а саме 01.06.2019 о 20 год. 40 хв., який не є обов`язковим для перебування застрахованого автомобіля на охоронюваній стоянці і вчасно повідомив страховика протягом двох робочих днів про настання страхового випадку, в тому числі і про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу.
Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, судом правильно застосовано норми матеріального права.
Страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок пошкодження чи знищення майна при настанні страхових випадків, визначених законодавством або обумовлених договором. Отже, мета такого страхування компенсування шкоди.
Статтею 1 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996 зі змінами та доповненнями (надалі Закон) визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 6 Закону передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Згідно зі статтею 16 Закону та статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування (стаття 8 Закону). 
Відповідно до п.18.12. Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року (надалі Договору) страховий випадок - це подія передбачена цим Договором страхування, яка відбулася в період дії Договору і не підпадає під обмеження страхування та виключення із страхових випадків згідно з цим Договором.
Пунктом 19.2.6. Договору передбачено, що при укладенні цього Договору надати інформацію страховику про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику і надалі протягом двох робочих днів з моменту будь-яких змін такої інформації (будь-якої зміни страхового ризику) у письмовій формі повідомляти про це страховика.
Розділом 21 Договору передбачено обмеження страхування та виключення із страхових випадків, в тому числі відповідно до п.21.2.21 - викрадення ТЗ в період з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку наступного дня з місця, що не знаходиться під охороною (якщо цей Договір укладено з умовою обов`язкового перебування ТЗ в період з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку наступного дня на охоронюваній автостоянці чи майданчику).
Отже, умовами Договору чітко передбачено, за якої обставини викрадення ТЗ виключається зі страхового випадку.
Враховуючи те, що судом встановлено, що викрадення автомобіля сталося 01 червня 2019 року о 20 годині 40 хвилин, тобто не в період з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку наступного дня, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу з підстав порушення умов зберігання не ґрунтується на умовах укладеного Договору.
Крім цього, позивачем своєчасно повідомлено страховика протягом двох робочих днів про настання страхового випадку, в тому числі і про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу з дня настання події. Так, страхувальник мав повідомити страховика до 04 червня 2019 року включно про настання події, що має ознаки страхового випадку (оскільки 01 червня 2019 року та 02 червня 2019 року припадали на неробочі дні (вихідні), тому повідомлення повинно було здійснено протягом двох робочих днів, тобто 03 червня 2019 року або 04 червня 2019 року). 
Тому не заслуговують на увагу доводи, що позивачем були порушені умови Договору щодо зберігання автомобіля та повідомлення страховика про настання страхового випадку та про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу.
Задовольняючи позов в частині визнання недійсним п.20.9 "а" Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року щодо умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з підстав, передбачених статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, що існує невідповідність положень п.20.9 "а" Договору принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з таким мотивів.
За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
За змістом частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
У відповідності до п. 6 ст. З ЦК України добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з п.20.9 а) Договору виплата страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу проводиться двома частинами:
30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів;
70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження.
Визначення відповідачем умов виплати 70% страхового відшкодування протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) без зазначення граничного терміну виплати надає відповідачу право на здійснення страхової виплати у термін, який буде визначатися тільки страховою компанією, оскільки умови Договору щодо виплати 70 % страхової суми викладені так, що можуть бути здійснені фактично тільки після спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (у даному випадку це становить п`ятнадцять років).
Із змісту рішення вбачається, з висновком якого погоджується колегія суддів, що умова виплати (подія, вказана у пункті 20.9 договору страхування) залежить від суб"єктивної поведінки третьої особи (від процесуальної діяльності слідчого, прокурора, суду у кримінальному провадженні), визначений сторонами у договорі страхування строк, критеріям розумності, справедливості не відповідає.
Дана умова виплати 70 % страхового відшкодування обмежує страхувальника в отриманні відшкодування майнової шкоди у терміни, які є розумними та справедливими, і дає право Страховик) відтерміновувати виплату решти страхового відшкодування у відповідності до викладених умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, можливість зловживати Страховиком своїми правами.
Страхувальником договір був укладений з метою захисту своїх майнових інтересів у разі настання певних страхових подій, зокрема незаконного викрадення автомобіля. Відсутність можливості отримати страхове відшкодування у розумні строки завдають позивачеві шкоди, як споживачу, оскільки, страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна, і метою страхування є компенсування шкоди.
Отже, існує невідповідність положень Договору п. 20.9 «а» Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ 040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадення транспортного засобу, принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.
З огляду на викладене суд правильно задовольнив позов ОСОБА_3 і щодо визнання недійсним п.20.9 «а» Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ -040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу, а саме: «70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження» та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в сумі 950 000,00 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень підлягає до задоволення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно Постанови про закриття кримінального провадження у зв"язку із закінченням строку досудового розслідування від 05 грудня 2020 року, винесеної старшим слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції Дмитро Степанців, кримінальне провадження за №12019210010001651, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2019 року за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, закрито у зв"язку із закінченням строку досудового розслідування.
Оскільки дана постанова винесена після пред"явлення позивачем позову та ухвалення судом оскаржуваного рішення, не має підстав для висновку, що вимога про визнання частково недійсним договору страхування є безпідставна. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відносини, які виникають з майнового страхування, підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», і положення цього Закону застосовуються до відносин майнового страхування, оскільки за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
До відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні та виконанні договору страхування. Страхувальник є споживачем фінансових послуг, а страховиках виконавцем.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом до спірних правовідносин ЗУ "Про захист прав споживачів".
Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий : Ходоровський М.В.

Судді : Бершадська Г.В.

                                                                                Гірський Б.О.