ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/9533/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С. 
                    розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року 
     у адміністративній справі № 280/9533/20  за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 : про визнання протиправним та скасуванні винесеного Директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі Наказу №151 о/с від 27.11.2020 щодо припинення державної служби та звільнення з посади завідувача Сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 з 30.11.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, і відновленні  позивача в державні службі. Також судом відмовлено ОСОБА_1 у поновленні в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі на посаді, рівнозначній посаді завідувача Сектору кадрової роботи та державної служби роботи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з 01.12.2020; та у стягненні на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді, без урахування обов`язкових відрахувань, і у стягненні на його користь судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неправильного застосування норм матеріального права, неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також внаслідок неналежного дослідження наданих сторонами доказів, що призвело до помилкових висновків суду про законність його звільнення із займаної посади та про безпідставність заявлених у цій справі вимог.
На обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів про скасування рішення суду першої інстанції та наявності підстав для задоволення апеляційним судом позовних вимог Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі в повному обсязі, позивач посилається на помилковість наведених в судовому рішенні у цій справі висновків про те, що фактично внаслідок зміни структури та штатного розпису  підрозділу ДБР, з якого позивача звільнено оскаржуваним по справі наказом, відбулося скорочення посад державної служби, що за твердженням апелянта спростовується змістом самих наказів Державного бюро розслідувань, які виносилися на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідування» від 03.12.2019, та які перелічені у наказі ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 за №135о/с «Про попередження працівників», яким саме і було наказано сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі персонально попередити працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі посади яких з 01 грудня 2020 року (додаток 1), з 23 грудня 2020 року (додаток 2), з 04 січня 2021 року (додаток 3) та з 01 лютого 2021 року (додаток 4) скорочуються, про наступне вивільнення. .Організаційно-кадрової заходи, пов`язані зі скороченням посад, завершити у строки, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а у разі звільнення працівників Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, у разі ж звільнення осіб, які уклали договір із Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з підстав зазначених у пункті 1 статті 40 Кодексу законів про працю України виплатити вихідну допомогу працівникові у розмірі середньомісячного заробітку.
Також, апелянт наголошує на відсутності підстав для його звільнення, оскільки відповідно наказу ДБР «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» від 15.10.2020 за №581, передбачено штатну чисельність 75 штатних одиниць (а.с.102-104), а замість Сектору кадрової роботи та державної служби передбачалось створення Відділу кадрової роботи та державної служби, без зміну правового статусу, обсягу завдань і основних функцій новоствореного підрозділу, а також без зменшення кількості працівників в оновленій структурі - Відділі кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, та без скорочення посад працівників Державного бюро розслідувань цього структурного підрозділу, в тому числі і посади, яку займав позивач. 
Одночасно, апелянт вказує, що наказом Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 за №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» та наказом  від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» (з урахуванням змін, внесених наказами Державного бюро розслідувань від 10.09.2020 №481, від 17.09.2020 №507, від 29.09.2020 №534, від 15.10.2020 №583)», не передбачено заміщення особами рядового та начальницького складу посад державних службовців Відділу кадрової роботи та державної служби (який раніше мав назву Сектор кадрової роботи та державної служби), а наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №202дск було затверджено зміни штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі» (а.с.105).
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач  заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, який правильно звернув увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 за №117-ІX, було виключено норму про врегулювання законодавством про працю процедури вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 цієї ст.87  Закону «Про державну службу», а наступними Законами від 12.12.2019 за №378-ІХ з 02.02.2020 «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», від 14.01.2020 за № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» взагалі було змінено порядок скорочення державних службовців, зокрема, внесено зміни до ст.87 Закону України «Про державну службу», якими врегульовано питання звільнення державних службовців. Дію законодавства про працю на подібні правовідносини обмежено, а відповідні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про державну службу», з виключенням необхідності застосування імперативних норм законодавства про працю в частині закріпленого обов`язку переведення особи, посада якої скорочується, на рівнозначну або нижчу посаду. Вважає правильним, що суд першої інстанції керувався в рамках даного спору виключно Законом «Про державну службу», з аналізу положень якого вбачається, що при звільнені державного службовця на підставі п.1 чи п.1-1 ст.87 Закону України «Про державну службу», у суб`єкта призначення відсутній обов`язок переводити особу, посада якої скорочується на іншу рівнозначну або нижчу посади, крім того не враховується і переважне право залишення на роботі, в тому числі, передбачене Кабінетом Міністрів України у постанові від 15.06.1994 за №414 (для осіб, що мають доступ до державної таємниці), оскільки положення статей 40, 42, 49-2 КЗпП України до спірних правовідносин  не застосовуються. Вважає доводи апеляційної скарги позивача безпідставними та такими, що суперечать положенням спеціального Закону «Про державну службу», яким регулюються спірні правовідносини, тому просить у задоволені вимог апелянта відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї на підставі досліджених за матеріалами справи обставин спірних правовідносин, судова колегія перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами адміністративної справи і за результатом судового розгляду апеляційної інстанції підтверджено, що наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 27.11.2020 за №151о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », був прийнятий відповідно до п.1 ч.1 і ч.4 ст.87, ст.89, п.5 ч.3 ст.15 Закону України «Про державну службу» та на підставі наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», від 15.10.2020 №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», від 20.10.2020 №202дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», і наказу ТУ ДБР розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 №135о/с «Про попередження працівників», та персонального попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 року №17-09/12157/9-22/20» (а.с.42-43, 106-107). 
Перевіряючи правомірність припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 27.11.2020 за №151о/с з посади завідувача Сектора кадрової роботи та державної служби Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з 30 листопада 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, з виплатою позивачу компенсації за 05 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 17.10.2019 по 17.10.2020 року за 04 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 17.10.2020 по 30.11.2020 року за 08 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 02.08.2019 по 01.08.2020 року (стаж державної служби понад 12 років) та 09 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 02.08.2020 по 01.08.2021 року (стаж державної служби понад 13 років), а також вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат – суд першої інстанції детально проаналізував дії відповідача, що вчинялися ним до і під час звільнення позивача на виконання наказів Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 за №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» та від 15.10.2020 за №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», а також дослідив складені згідно вказаних наказів: Перелік посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами (з урахуванням змін, внесених наказами Державного бюро розслідувань від 10.09.2020 №481, від 17.09.2020 №507, від 29.09.2020 №534, від 15.10.2020 №583)» та Структуру територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі штатною чисельністю 75 штатних одиниць, які у сукупності слугували підставою для винесення наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 за №202дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі» та наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 22 жовтня 2020 року №135о/с «Про попередження працівників», персональне попередження про наступне вивільнення від 22 жовтня 2020 року №17-09/12157/9-22/20» з Додатком 1 «Список працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, які попереджаються про скорочення посади внаслідок зміни структури Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі» (а.с.42-43, 48-49, 51-52, 102-104, 106-107, 108-109).
Судом першої інстанції також встановлено, що з Наказом ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 за №135о/с «Про попередження працівників» та з наведеним у Списку працівників (Додаток 1), до переліку яких включено і  завідувача Сектору кадрової роботи та державної служби ОСОБА_1 , позивач ознайомлений під підпис 29.10.2020 (а.с.50), з одночасним отриманням Попередження від 22.10.2020 за №17-09/12157/9-22/20, яким він попереджався про наступне скорочення займаної ним посади завідувача Сектора кадрової роботи та державної служби територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з 01 грудня 2020 року та про наступне звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (далі – наказ № 889-VIII ) відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15.10. 2020 року №581 і від 20.10.2020 року № 202дск, з виплатою згідно з ч.4 ст.87 цього Закону вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (а.с.45, 110). 
Тлумачення зазначених вище норм п.1 ч.1 та  ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII  стосовно «припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення… внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу»; та стосовно відсутності у суб`єкта призначення або керівника державної служби обов`язку отримувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення, і обов`язку пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за її наявності), суд першої інстанції правильно здійснив у системному зв`язку з нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (далі – Закон № 794-VIII) в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 (далі - Закон №305-ІХ), що набрав чинності з 27.12.2019, відповідно до якого Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу, з визначеною ч.1 ст.9 Закону №305-ІХ організаційною структурою , на яке покладено завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції (ч.1 ст.1 Закону № 794-VIII).
Відповідно до викладених у попередньому абзаці фактів, суд першої інстанції спираючись на положення ст.14 Закону № 794-VIII, яка містить в собі опис та розуміння: працівників Державного бюро розслідувань (ч.1) і кваліфікаційних вимог та критерій їх професійної придатності (ч.3); служби в Державному бюро розслідувань (ч.2); порядку прийняття на службу до Державного бюро розслідувань і переліку повноважень Директора Державного бюро розслідувань та конкурсних комісій (с.3);  порядку присвоєння спеціальних звань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців (ч.4); трудових відносин працівників Державного бюро розслідувань, з окресленням переліку нормативних актів якими вони регулюються (ч.5); порядку проходження служби в Державному бюро розслідувань (ч.6); періодичності обов`язкового проходження перепідготовки або підвищення кваліфікації за спеціальними програмами (ч.7), а також на приписи ст.14-3 Закону № 794-VIII стосовно процедури переведення державних службовців у системі Державного бюро розслідувань і визначені п.5 ч.3 ст.13 Закону № 794-VIII повноваження директора територіального управління Державного бюро розслідувань прийняття наказів і розпоряджень – суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність Наказу ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 27.11.2020 за №151о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », прийнятого уповноваженою особою з підстав скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, що й відображено у цьому наказі, та відповідає підставам для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, наведеним у п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».
Судова колегія також погоджується з позицією суду першої інстанції у цій справі стосовно безпідставності доводів позивача про підписання не уповноваженою особою наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №581, від 20.10.2020 за №202дск та від 08.07.2020 за №323, оскільки позивачем не надано суду доказів про визнання протиправними та скасування вказаних наказів,  а судом першої та апеляційної інстанції під час судового розгляду даної справи також самостійно не встановлено фактів та обставин, які можуть слугувати підтвердженням відсутності правових підстав для застосування зазначених наказів ДБР для видачі оскаржуваного у цій справі наказу ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі №151о/с від 27.11.2020 «Про звільнення».
Крім того, судова колегія вважає правильним судження суду першої інстанції стосовно дати звільнення позивача з посади саме 30 листопада 2020 (останній робочий день позивача), тобто,  по проходженню 30 календарних днів (що припадає на суботу 28.11.2020) з моменту попередження позивача про наступне вивільнення 29.10.2020 (що не заперечується позивачем), оскільки дата звільнення « 30.11.2020» зазначена і в наказі від 27.11.2020 за №151о/с, і в трудовій книжці ОСОБА_1 », що у сукупності спростовує доводи позивача: про не конкретизацію підстав для звільнення, що «породжує негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення»; та про те, що трудова угода між ним та відповідачем була фактично продовжена на невизначений термін. При цьому, судова колегія окремо підкреслює правильність оцінки судом першої інстанції розуміння позивачем дати його звільнення та і усвідомлення ним причини звільнення, тому формальні недоліки у оформленому ТУ ДБР наказі №151о/с – не можуть слугувати підставою для поновлення позивача на посаді, також як не є підтвердженням необґрунтованості звільнення майора ДБР ОСОБА_1 з посади завідувача Сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у місті Мелітополі з 30.11.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, або незаконності винесеного  Директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі Наказу №151 о/с від 27.11.2020, який в дійсності на переконання апеляційного суду повністю відповідає визначеним частиною другої статті 2 КАС України критеріям правомірності, оскільки прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, своєчасно, а також з використанням наданих йому повноважень та з урахуванням усіх обставин, що мають значення.
Оцінюючи встановлені під час вирішення спору обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача у цій справі, оскільки в апеляційному порядку повністю підтверджено факт дотримання відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з посади у зв`язку із скороченням посади державної служби двох обов`язкових умов, якими згідно з конструкції положень ст.87 Закону № 889-VIII є: зміна структури та штатного розпису державного органу; та дотримання відповідачем строку і порядку попередження позивача про наступне звільнення.  
Отже, оскільки беззаперечно встановленим у цій справі є факт дотримання відповідачем   вимог чинного законодавства  у взаємовідносинах з позивачем по цій справі, а оскаржуваний у цій справі наказ є таким, що прийнятий ним відповідно до прописаної законом процедури та в межах наданих прав, і з дотриманням обов`язків визначених суб`єкту владних повноважень під час реалізації своїх владних повноважень.
 Усі доводи апеляційної скарги позивача стосовно протиправність оскаржуваного ним Наказу Директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі №151 о/с від 27.11.2020, яким була припинена його державна служба, зі звільненням з посади завідувача Сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майора Державного бюро розслідувань з 30.11.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису - не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи та спростовуються встановленими обставинами та долученими до цій справи доказами, що є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги позивача в повному обсязі.
На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору у цій справі не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.  242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                            П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року – залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                    В повному обсязі постанова складена 22 липня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов