Ухвала
 
28 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 428/11543/19
провадження № 61-8681св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року у складі судді Посохова І. С. та постанову Луганського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Луганської В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог, рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - 
ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про скасування наказу про простій працівника, стягнення втраченої заробітної плати внаслідок протиправних дій та відшкодування моральної шкоди.
 
Позов обґрунтований тим, що вона у період із 24 березня 1978 року по 15 серпня 
2019 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 15 серпня 2019 року її звільнено з роботи з посади провідного інженера Центральної лабораторії 
ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.
 
У січні 2017 року у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» відбулась зміна організаційної структури, був створений новий підрозділ - Лабораторія аналітичного та технічного контролю (ЛАТК), а Центральну лабораторію (ЦЛ) було ліквідовано.
 
11 грудня 2017 року її звільнено з роботи з посади провідного інженера Центральної лабораторії ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
 
19 квітня 2018 року на підставі рішення суду у справі № 428/362/18 її поновлено на роботі на посаді провідного інженера Лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», та згідно з наказом від 24 квітня 2018 року № 313 виведена у простій у зв`язку з відсутністю обсягу робіт з оплатою простою з розрахунку 2/3 встановленого окладу за фактично відпрацьований час.
 
У травні та червні відбулось підвищення окладів та тарифних ставок, але не всім працівникам однаково. Підвищення було меншим для тих працівників, які залишились працювати в структурних підрозділах, які підлягали скороченню. У подальшому підвищення зарплати відбувалось ще декілька разів. У травні і червні 2017 року відбулось зниження її посадового окладу, проте за 2 місяці її про це не попереджали.
 
У липні місяці 2018 року було оголошення про набір працівників на підприємство та жоден працівник не перебував у простої, тому позивач звернулась до Голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайова Л. С. з заявою про виведення її з простою та забезпечення роботою у повному обсязі згідно з її посадовими обов`язками. У грудні 2018 року звільнився провідний інженер ЛАТК, робота якого повністю відповідала посадовим обов`язкам позивача, але ж з простою її також не було виведено.
 
Позивач вважає, що час простою не може бути необмежено нескінченним. Роботодавець повинен вживати всіх залежних від нього заходів щодо припинення простою і надання працівникові виконувати трудові обов`язки. Тобто відповідач своїми діями навмисно доводив до розриву з нею трудового контракту шляхом морального тиску.
 
Фактично простій тривав 16 місяців, протягом якого їй нараховувалось 
2/3 встановленого окладу. Перевід її у простій є незаконним, оскільки це призвело до втрати нею частини заробітку. Відповідач не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці. У липні 2019 року всім працівникам підприємства була нарахована премія у розмірі 94,5 %, а у серпні 2019 року - 104 %, проте їй через простій премію не нараховували. За період із травня 2017 року 
по 15 серпня 2019 року вона незаконно втратила частину свого заробітку у сумі 
50 389,49 грн. Крім того, згідно з пунктом 5.11 колективного договору 
ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» при досягненні працівником 60 років здійснюється виплата одноразової винагороди у розмірі 100 % посадового окладу. Проте після досягнення 05 травня 2019 року позивачем 60-річного віку жодної винагороди вона не отримала.
 
Незаконне звільнення з роботи спричинило їй моральну шкоду, її було проігноровано як працівника, оскільки відповідач не вчинив жодних дій щодо виведення її з простою. Зазначене завдало їй душевних страждань, вона постійно знаходилася в пригніченому стані, втратила спокій, самопочуття та психологічний стан її погіршився. Вона також була вимушена витрачати свій час на те, щоб поновити свої порушені права, що викликало від неї додаткових, непередбачених раніше зусиль. У зв`язку з цим позивач визначає моральну шкоду у розмірі 20 248,42 грн.
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просила виконати наказ 
від 15 травня 2017 року № 563 та наказ від 08 червня 2017 року № 649, скасувати наказ від 24 квітня 2018 року № 313 про її простій, стягнути з відповідача на її користь суму втраченої заробітної плати внаслідок протиправних дій відповідача у розмірі 
50 389,49 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 248,42 грн.
 
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивовано тим, що трудові права позивача не порушені, оскільки на підприємстві оголошено простій правомірно, з дотриманням норм чинного законодавства і оплата праці позивача у період простою здійснювалась у розмірі 2/3 її посадового окладу, відповідно до вимог статті 113 КЗпП України та змісту колективного договору.
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що не встановлено існування зміни істотних умов праці ОСОБА_1 , тому у відповідача був відсутній обов`язок попереджати її 
за 2 місяці про зміну істотних умов праці, а саме розміру оплати праці. Оскільки оголошення простою на підприємстві здійснено правомірно, а позивач протягом 
16 місяців не виконувала роботу через простій, тому відповідачем не було допущено порушень прав позивача при преміюванні, отже, вимоги позивача про стягнення втраченої заробітної плати у розмірі 50 389,49 грн є необґрунтованими.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У травні 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з підняттям прожиткового мінімума роботодавець зобов`язаний був підвищити посадовий оклад та не зменшувати коефіцієнт, оскільки такі зміни посадового окладу з максимального до мінімального призвели до зменшення заробітної плати позивача, а при зменшені окладу в розмірі «вилки» для цієї ж посади позивача не повідомляли за 2 місяці, тому встановлення мінімального окладу було неправомірним. Це підтверджується і листом Мінсоцполітики від 02 жовтня 2015 року № 413/06/186-15, у якому зазначено, що «якщо ж працівник буде працювати на тій самій посаді, але розмір окладу буде зменшений (в розмірі «вилки» для цієї ж посади), його необхідно повідомити за 
2 місяці». Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не визнано, що роботодавець порушив процедуру виведення працівника в простій, та не були взяті до уваги докази про те, що акт простою оформлений не належним чином. Саме незаконне виведення в простій та відсторонення її від трудового процесу призвело до втрати частини заробітної плати та можливості бути премійованою. Також судом не були дослідженні заявлені позивачем вимоги щодо утримання податків на доходи при виплаті заробітної плати за вимушений прогул та не виплати одноразової винагороди при досягнення позивачем 60 років.
 
Учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про скасування наказу про простій працівника, стягнення втраченої заробітної плати внаслідок протиправних дій та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року призначити до судового розгляду на 06 жовтня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик