ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2021 р.           Справа№ 910/16861/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
Секретар судового засідання: Припутніцька Ю.В.
За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 22.06.2021 

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16861/20 (головуючий суддя Щербаков С.О., м. Київ, повний текст рішення складено 22.02.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство", Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес", м. Київ
про стягнення 1 225 534,76 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд

                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (далі-позивач/ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" (далі-відповідач/ТОВ "Метровес") про стягнення заборгованості у розмірі 1 225 534, 76 грн, з яких: 1 153 362,70 грн - основний борг, 23 067,25 грн - інфляційні втрати та 49 104 81 грн - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором субпідряду № 39/18 від 21.05.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі                          № 910/16861/20 позовні вимоги ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" - задоволено частково. За рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача  1 153   362,70 грн  - заборгованості, 49    037,21 грн - 3 % річних, 20   704,84 грн - інфляційних втрат та 18 346,57 грн - судового збору.
Обґрунтовуючи своє рішення місцевий господарський суд, із посилання на положення ст.ст. 6, 11, 203, 254, 509, 511, 526, 528,  530, 598, 599, 610, 614, 625, 626, 627, 629, 837, 838, 854 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 194, 218 Господарського кодексу України встановив,  факт виконання робіт позивачем за Договором субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 на загальну суму 1   153 362, 70 грн та прийняття таких робіт відповідачем (вказане підтверджується  актами приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року) та факт не сплати відповідачем за виконанні позивачем роботи, однак позов ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" задовольнив частково, через допущення помилок позивачем у розрахунку розміру нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням ТОВ «Метровес» (далі - скаржник), звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга ТОВ «Метровес» обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст.ст. 6, 598, 599, 627, 629, 638 Цивільного кодексу України та порушенням норм процесуального права, а саме-ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.
Зокрема, узагальненні доводи скаржника зводяться до того, що:
- позивач не надав суду першої інстанції доказів того, що Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» перерахував відповідачу грошові кошти за Договором №841-04-10 від 23.05.2017,  що у відповідності до п. 4.1. Договору субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 є виключною умовою виникнення у відповідача обов`язку сплати позивачу ціни роботи за цим правочином;
- позивач не надав суду першої інстанції документів, на підтвердження того, що вживав заходи на отримання відомостей - платіжних доручень, інших  фінансових документів від Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо сплати відповідачу коштів за Договором №814-04-10 від 23.05.2017;
- місцевий господарський суд не витребував у Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» платіжні доручення, які б підтверджували перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, а також не досліджував такі докази та не надавав їм оцінки;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач зобов`язаний був оплатити виконанні роботи за Договором субпідряду №39/18 від 21.08.2018 до 09.01.2019 - 5-ти банківських днів від дати підписання акта приймання виконаних робіт №3/12 за грудень 2018 року, а також, що починаючи з 10.01.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;
- фактично місцевий господарський суд самостійно змінив умов п. 4.1. за Договору субпідряду №39/18 від 21.08.2018, поклавши своїм рішенням на відповідача  обов`язок оплатити позивачу роботи за вказаним правочином - протягом  5-ти банківських днів від дати підписання акта приймання виконаних робіт №3/12 за грудень 2018 року.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
26.04.2021 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,   у якому останній просить апеляційну скаргу  відповідача залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16861/20 -  без змін.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Метроверс» вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.    

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Метроверс» у справі  №910/16861/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіної Т.І., суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 у справі №910/16861/20 апеляційну скаргу ТОГВ "Метровес" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16861/20 залишено без руху.
06.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Метровес" надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/16861/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 01.06.2021.
01.06.2021 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 22.06.2021.

Явка представників сторін
У судове засідання 22.06.2021 з`явився уповноважений представник позивача.
Відповідач (скаржник) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від скаржника через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.
Відповідно до ч. 12    ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від скаржника клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Позиція представників сторін у справі
Позивач у судовому засіданні доводи апеляційної скарги ТОВ «Метроверс» заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16861/20-без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи, 21.05.2018 між ТОВ "Метровес", як підрядником та ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство", як субпідрядник було укладено Договір субпідряду №39/18 (далі -Договір), умовами якого передбачено, що підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується на свій ризик виконати в порядку і на умовах цього договору роботи по будівництву вагонних ваг № 5 ст. Грековата-Промислова ПрАТ "ЦГЗК", перелік яких наведено в додатку № 2 (далі - роботи). Роботи виконуються на території ПрАТ "ЦГЗК" (далі - замовник).
У відповідності до п. 3.1. Договору, ціна робіт, виходячи із специфіки і способу виконання робіт, визначається на підставі розрахунку вартості робіт (додаток № 4). Ціна робіт за цим договором становить 1 198 573, 44 грн без урахування ПДВ. Крім того, підрядник сплачує ПДВ за ставкою 20%, що діє на момент укладення договору в розмірі - 239 714,69 грн. Всього вартість робіт за договором з урахуванням ПДВ становить - 1 438 288,13 грн.
У п. 4.1. Договору сторони погодили, що розрахунки за виконані роботи проводяться субпідряднику поетапно протягом 5 банківських днів від дати перерахування ПрАТ "ЦГЗК" грошових коштів на поточний рахунок підрядника, згідно підписаних сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в підтверджених довідками КБ-3 та на підставі наданих субпідрядником рахунків і податкових накладних в облік.
Цей договір діє по 31.12.2018. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором (п. 15.4. Договору).
Позивачем були виконані роботи згідно договору на загальну суму 1 153   362,70 грн, а відповідачем прийняті виконані роботи, що підтверджується  актами приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року, які підписані представниками сторін та скріплений печатками підприємств (копії у матеріалах справи).
Проте, як зазначає позивач, відповідач за виконані підрядні роботи не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Метровес" утворилась заборгованість у сумі 1     153     362, 70 грн.
Листом № 13/422 від 11.04.2019 позивач звертався до замовника робіт - Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просив повідомити про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів за виконані роботи за договором № 39/18 від 21.05.2018.
Листом № 2015/38 від 18.04.2019 Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» надало відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомило, що згідно акта звірки взаєморозрахунків між ПрАТ "ЦГЗК" та ТОВ  "Метровес" всі надані акти виконаних робот оплачені в повному розмірі та станом на 11.04.2019 у ТОВ  "Метровес" наявна дебіторська заборгованість перед ПрАТ "ЦГЗК" у розмірі 269     975, 30 грн з ПДВ.
23.04.2019 позивач звернувся із до відповідача із листом вих. № 51/516, в якому просив ТОВ  "Метровес" погасити заборгованість у розмірі 1   153   362,70 грн. 
Однак, відповідач відповіді на лист позивача не надав, заборгованість не оплатив.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо оплати виконаних підрядних робіт, зокрема щодо погашення заборгованості у розмірі  1 153   362,70 грн.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 23 067,25 грн - інфляційні втрати та 49 104,81 грн - 3 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі -ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору № 39/18 від 21.05.2018. Вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу ( ч. 1 ст. 837 ЦК України).
Згідно зі ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями   525,   526 ЦК України   та   ст. 193 ГК України   унормовано, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріали справи свідчать, що позивачем у відповідності до умов Договору субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 були виконані роботи на загальну суму 1     153     362, 70 грн, а відповідачем прийняті виконані роботи, що підтверджується  актами приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року, які підписані представниками сторін та скріплений печатками підприємств.
Однак, відповідач за виконані роботи не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Метровес" утворилась заборгованість у сумі 1     153     362, 70 грн. 
За змістом статей     598,     599 ЦК України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки за виконані роботи проводяться субпідряднику поетапно протягом 5 банківських днів від дати перерахування ПрАТ "ЦГЗК" грошових коштів на поточний рахунок підрядника, згідно підписаних сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в підтверджених довідками КБ-3 та на підставі наданих субпідрядником рахунків і податкових накладних в облік.
При цьому судом першої інстанції було вірно встановлено, що Договір субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 містить умови, відповідно до яких, виконання зобов`язання з оплати коштів за виконані роботи пов`язано з діями осіб, які не є сторонами такого договору.
Однак, за змістом     ст. 511 ЦК України, зобов`язання не може створювати обов`язку для третьої особи.
Відповідно до з ч. 2     ст. 528 ЦК України, у випадку покладення виконання обов`язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов`язання залишається боржник, а не така особа.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства ( ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 838 ЦК України генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду.
Положеннями ч. 2 ст. 194 ГК України передбачено, що неналежне виконання зобов`язання третьою особою не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.
Положеннями ч. 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання  за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Враховуючи вище викладені норми законодавства суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідальним за виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт на суму 1     153     362, 70 грн залишається відповідач.
Матеріали справи свідчать, що:
- листом № 13/422 від 11.04.2019 позивач звертався до замовника робіт - ПрАТ "ЦГЗК", в якому просив повідомити про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів за виконані роботи за договором № 39/18 від 21.05.2018;
- листом № 2015/38 від 18.04.2019 ПрАТ "ЦГЗК" надало відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомило, що згідно акту звірки взаєморозрахунків між ПрАТ "ЦГЗК" та ТОВ  "Метровес" всі надані акти виконаних робот оплачені в повному розмірі та станом на 11.04.2019 в ТОВ  "Метровес" наявна дебіторська заборгованість перед ПрАТ "ЦГЗК" у розмірі 269     975, 30 грн з ПДВ.
Однак відповідач не провів оплати виконаних позивачем робіт на суму 1     153     362, 70 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до  ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.  
Оскільки позивачем виконано роботи належним чином та прийнято відповідачем без зауважень, обов`язок оплати виконаної роботи виник у відповідача у момент прийняття робіт та підписання акта приймання виконаних робіт форми КБ-2в.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Отже, приймаючи до уваги п. 4.1. Договору  та приписи ч. 1 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був оплатити виконані роботи за  договором субпідряду № 39/18 від 21.05.2018  до 09.01.2019 - 5 банківських днів від дати складання акту приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, оскільки 01.01.2019 - Новий рік, а 07.01.2019 - Різдво Христове), тобто починаючи з 10.01.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 ст. 614 ЦК України).
Як зазначалось вище, доказів оплати зазначеної суми відповідачем не надано.
Отже, в порушення зазначених вимог процесуального закону, відповідачем не доведено обставин належного виконання ним умов Договору субпідряду.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем Договору, позивач просив стягнути з відповідача 23 067, 25 грн - інфляційні втрати за період травень 2019 - серпень 2020 та 49 104, 81 грн - 3 % річних за період з 19.04.2019 по 17.09.2020.
З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином,   законом   установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 23 067, 25 грн - за період травень 2019 - серпень 2020 та 49 104, 81 грн - 3 % річних за період з 19.04.2019 по 17.09.2020, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам законодастіа
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрат у розмірі 20   704, 84 грн та  3 % річних у розмірі 49     037, 21 грн.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником апеляційній скарзі
Що   стосується доводів скаржника про не витребування місцевим господарським судом  у Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» платіжних доручень, які б підтверджували перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 74   ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог   або   заперечень.
Згідно з   положеннями   ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Частиною 1 ст. 81   ГПК України   встановлено,   що учасник справи у   разі неможливості самостійно надати   докази   вправі подати клопотання про   витребування доказів судом.
Проте, в матеріалах   справи   відсутнє підтвердження того,   що   відповідач або його уповноваженими представниками подавалось до   суду   першої інстанції відповідне клопотання про   витребування доказів,   із зазначенням обставин,   що   передбачені п.п. 3 - 5 ч. 2 ст. 81   ГПК України.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт перерахування ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» грошових коштів користь відповідача за Договором підряду від 23.05.2017.
Крім того, листом № 2015/38 від 18.04.2019 ПрАТ "ЦГЗК" надало відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомило, що згідно акта звірки взаєморозрахунків між ПрАТ "ЦГЗК" та ТОВ  "Метровес" всі надані акти виконаних робот оплачені в повному розмірі та станом на 11.04.2019 в ТОВ  "Метровес" наявна дебіторська заборгованість перед ПрАТ "ЦГЗК" у розмірі 269     975, 30 грн з ПДВ.
Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем у свою чергу не заперечується факт перерахування ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» грошових коштів на його користь та ТОВ «Метроверс» не надано доказів не перерахування таких грошових коштів на рахунок відповідача, зокрема, виписки з банківського рахунку відповідача.
Тобто, відповідачем не надано належних, допустимих та більш вірогідних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та свідчили про відсутність у нього правових підстав для сплати за виконані позивачем роботи за Договором субпідряду № 39/18 від 21.05.2018.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16861/20 та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Метроверс» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16861/20 залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Справу   №910/16861/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог  ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано -05.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко