ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року 

м. Київ

справа № 826/21431/15

касаційне провадження № К/9901/26903/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Юрченко В.П., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві 
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2016 року (головуючий суддя - Данилишин В.М.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада                     2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Коротких А.Ю.; судді: Желтобрюх І.Л., Мамчур Я.С.)
у справі № 826/21431/15
за позовом Дочірнього підприємства «Коніка Мінолта Україна»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві 
про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року Дочірнє підприємство «Коніка Мінолта Україна» (далі -                          ДП «Коніка Мінолта Україна»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у               м. Києві; відповідач; контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 серпня 2015 року № 0005802206, від 17 серпня 2015 року                                № 0005812206 та від 17 серпня 2015 року № 0005822206.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 12 березня 2016 року позов задовольнив повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 листопада 2016 року залишив рішення суду першої інстанції без змін. 

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2016 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Зокрема, наголошує на безтоварному характері господарських операцій із придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей та послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботем», Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Торг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем-А», Приватного підприємства «Астерія Трейд», а також безпідставному включенні до складу витрат вартості послуг доступу та супроводження ERP-системи (Microsoft Dynamics NAV - Microsoft Navision модифіковані версії), придбаних у нерезидента Коніка Мінолта Бізнес Солюшенз Юроп Гмбх (Німеччина), з огляду на їх непов`язаність з господарською діяльністю платника.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 січня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

13 лютого 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

21 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку ДП «Коніка Мінолта Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня    2014 року, результати якої оформлено актом від 03 серпня 2015 року № 458/1-26-50-22-06-14281534.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог               пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9                   пункту 139.1 статті 139, пункту 189.3 статті 189, пунктів 198.3, 198.6 статті 198,               пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з огляду на: неправомірне формування даних податкового обліку при придбанні послуг із сервісного обслуговування в Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботем» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем-А», ноутбуків, накопичувачів, моніторів, процесорів тощо в Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Торг», товару для клінінгових послуг у Приватного підприємства «Астерія Трейд» з підстави удаваного характеру здійснених господарських операцій; безпідставне включення до складу витрат вартості послуг доступу та супроводження ERP-системи (Microsoft Dynamics NAV - Microsoft Navision модифіковані версії), придбаних у нерезидента Коніка Мінолта Бізнес Солюшенз Юроп Гмбх (Німеччина), з огляду на їх непов`язаність з господарською діяльністю платника.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 17 серпня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № 0005812206, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 337351,00 грн за основним платежем та 84338,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;                         № 0005822206, згідно з яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1488535,00 грн; № 0005802206, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 335468,00 грн за основним платежем та 83867,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. 

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили виключно з того, що фактичне виконання оспорюваних господарських операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами.

На переконання Верховного Суду, наведені висновки судових інстанцій є передчасними з огляду на таке. 

За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Реальність, зокрема, потребує з`ясування того факту, чи справді відповідні товарно-матеріальні цінності та послуги отримано від указаних у первинних документах контрагентів. 

Для цього необхідно встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків з метою з`ясування умов та характеру здійснених операцій.

Не перевірено судами й фактичний альтернативний рух активів у порівнянні із задекларованим.

Не досліджено судовими інстанціями і технічну можливість Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботем», Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем-А», Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Торг», Приватного підприємства «Астерія Трейд» виконати спірні поставки з урахуванням їхніх фактичних господарських ресурсів, понесення витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

Залишили поза увагою суди попередніх інстанцій також обставини щодо господарського характеру понесених платником витрат на придбання в нерезидента Коніка Мінолта Бізнес Солюшенз Юроп Гмбх (Німеччина) послуг доступу та супроводження ERP-системи (Microsoft Dynamics NAV - Microsoft Navision модифіковані версії), обмежившись формальними доводами про реальність цих господарських операцій, без аналізу умов та обставин їх здійснення для з`ясування наміру платника на отримання економічного ефекту від таких операцій. Натомість контролюючий орган неодноразово звертав увагу на неможливості встановити зв`язок та доцільність використання в господарській діяльності ДП «Коніка Мінолта Україна» отриманих послуг від нерезидента. 

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а               справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність позовних вимог із відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково. 

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада                     2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   В. П. Юрченко 

                                                                                               Р. Ф. Ханова