ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року	Львів	Справа № 260/851/19 пров. № А/857/11522/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Заверухи О.Б., Кушнерика М.П. 
з участю секретаря судового засідання     Квітовської Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року про відмову у встановленні контролю за виконанням рішення (суддя першої інстанції Гаврилко С.Є, м. Ужгород)
В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою в порядку, встановленому статте 382 КАС України, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подати до Закарпатського окружного адміністративного суду у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення у повному обсязі; виконання всіх інших необхідних дії для повного виконання судового рішення по даній справі.
Заява обґрунтована тим, що відповідачем не повному обсязі виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою, вважаючи таку постановлену з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що відповідачем не повному обсязі виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року. Виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, пунктом 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статтями 14 і 370 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання, у тому числі посадовими особами органів державної влади, установ та організацій і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Так, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 15.07.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу, судова повістка одержана відповідачем 01.07.2021 о 16:33 год, що підтверджено звітом про доставку електронного листа.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 89% до 70% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
На виконання вказаної постанови Закарпатським окружним адміністративним судом 30.04.2020 видано виконавчий лист №260/851/19.
Постановою державного виконавця від 04.05.2020 відкрито виконавче провадження (ВП№ 61964409) з виконання вказаного виконавчого документа, та зобов`язано боржника виконати рішення суду. 
Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у листах від 29.04.2020 № 0700-0319-8/13537 та від 08.05.2020 №818-917/Р-02/8-0700/20, які були адресовані ОСОБА_1 на його звернення, вказано, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/851/19 від 24.03.2020, яке набрало законної сили 23.04.2020, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 у розмірі 89% грошового забезпечення. Розмір перерахованої пенсії становить 8936,36 грн. Різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за період з 23.04.2020 по 30.04.2020 склала 477,91 грн. та буде виплачена у травні 2020 року. Різниця в пенсії за період до набрання судовим рішенням законної сили з 01.01.2016 по 22.04.2020 у сумі 92715,45 грн. включена до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачена після виділення коштів Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету в порядку, затвердженому Постановою КМУ від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».
Отже, із вказаних листів Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області видно, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року не виконано.
При цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин подано не було. 
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень. Разом з тим, судом не встановлено та позивачем не подано доказів, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.
чи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами. 
Отже, даними нормами встановлено в імперативній формі обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, та обов`язковість виконання цього рішення особою, визначеною судом. 
Також ст. 129-1 Конституції України передбачає здійснення судом контролю за виконанням судового рішення. 
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (частина 2 статті 382 КАС України)
За наведеного правового регулювання, заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення підлягає вирішенню судом, який розглянув справу по суті та прийняв рішення не на користь суб`єкта владних повноважень.
Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого врегульований ст. 382 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Як зазначено вище, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року, яке набрало законної сили, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Із матеріалів справи видно, Головним управлінням пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 у розмірі 89% грошового забезпечення. Різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за період з 23.04.2020 по 30.04.2020 склала 477,91 грн. та буде виплачена у травні 2020 року. Різниця в пенсії за період до набрання судовим рішенням законної сили з 01.01.2016 по 22.04.2020 у сумі 92715,45 грн. включена до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачена після виділення коштів Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету в порядку, затвердженому Постановою КМУ від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Вказані обставини підтверджено листами відповідача від 29.04.2020 № 0700-0319-8/13537 та від 08.05.2020 №818-917/Р-02/8-0700/20.
Однак, вказана сума на даний час ОСОБА_1 не виплачена. 
Вказані обставини не спростовуються матеріалами справи, доказів протилежного відповідач не надав.
Отже, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року відповідачем повністю не виконано.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення ст. 129-1 Конституції України та ст. 14 КАС України свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права. 
Крім того, колегія суддів вважає необхідним застосувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», у п. 40 якого зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, – і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції. 
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Із матеріалів справи видно, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року в даній справі повністю не виконано.
При  цьому, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати те, чи виконано судове рішення, причини, які призводять до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
У спірному випадку суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю не було встановлено того, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.
З приводу таких висновків суду першої інстанції слід зазначити те, що загальний порядок виконання судових рішень, який встановлено  Законом України «Про виконавче провадження», не позбавляє суд права встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на причини не виконання відповідачем судового рішення. Так, листами від 29.04.2020 № 0700-0319-8/13537 та від 08.05.2020 №818-917/Р-02/8-0700/20 відповідач повідомив позивача про те, що виплату пенсій, яку присуджено за рішенням суду, буде виплачено на умовах окремого порядку, після виділення коштів. Тобто рішення суду, яке набрало законної сили та яке підлягає обов`язковому виконанню фактично залишається без дієвим для позивача, оскільки не виконується відповідачем з огляду на його позицію про відсутність коштів. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем взагалі вживалися можливі заходи з метою виконання судового рішення, а судом першої інстанції вказані обставини не досліджувалися.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що відсутність коштів для виплати перерахованих пенсій, не може бути підставою для невиконання рішення суду, яким встановлено право особи на отримання пенсії, при цьому, враховуючи і те, що таке право є майновим інтересом позивача і підлягає захисту відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не проаналізував наведені позивачем обставини невиконання рішення суду у даній справі, що набрало законної сили. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не наділений правом вирішити заяву позивача про встановлення судового контролю у справі по суті заявленого клопотання з огляду на те, що в силу вимог ч.1 ст. 382 КАС України зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення віднесено до повноважень суду, який ухвалив судове рішення.
Використання у приписах вказаної статті словосполучення «суд, який ухвалив судове рішення» дає підстави для висновку, що для встановлення судового контролю після ухвалення судового рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) і саме судом, який постановив відповідне рішення.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої Палати   Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17, які суд, з урахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви в порядку ст. 382 КАС України, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року про відмову у встановленні контролю за виконанням рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 29.07.2021.