ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 р.	Справа № 440/7720/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава по справі № 440/7720/20
за позовом            ОСОБА_1      
до          Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області                     
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відсутність їх повноважень щодо працевлаштування ОСОБА_1 , з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту," оформлене листом від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020;
- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту," на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року;
- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та здійснити виплату суми недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019;
- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час проходження публічної служби у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, з 08.01.2019 по 20.11.2019;
- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, з 27.05.2020 по день працевлаштування;
- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 року в сумі 1000000 (один мільйон);
- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 705 о/с від 06.12.2018 року в сумі 2000000 (два мільйони);
- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 715 о/с від 20.11.2019 року в сумі 3000000 (три мільйони).
Ухвалою суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/7720/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.  
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року закрито провадження у справі № 440/7720/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - в частині вимог стосовно стягнення з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду: завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 року в сумі 1000000 (один мільйон); завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 705 о/с від 06.12.2018 року в сумі 2000000 (два мільйони); завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 715 о/с від 20.11.2019 року в сумі 3000000 (три мільйони).
Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою не допускається.
Роз`яснено позивачеві право звернутися із вказаними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 у відповідності до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В  обґрунтування    вимог    апеляційної     скарги  позивач  посилається   на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що  з 28 жовтня 2004 року він проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом УМВС України в Полтавській області №625о/с від 06 листопада 2015 року звільнений із займаної ним посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29 липня 1991 року, та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію". На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі №816/42/16 позивача поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року та 24 січня 2017 року на нараді ГУНП в Полтавській області розглянуто питання про розгляд кандидатури позивача для прийняття на службу та прийнято рішення про неможливість прийняти ОСОБА_1 на службу до ГУПН в Полтавській області у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію". В подальшому наказом УМВС України в Полтавській області №709 о/с від 06 грудня 2018 року позивача звільнено із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №816/1861/17, позивача поновлено на посаді з 07 грудня 2018 року та зобов`язано ГУ НП в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в ГУ НП в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію". Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі №440/101/20, крім іншого, вирішено: визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавські внутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі                                № 806/1914/17, з 27.05.2020 по день працевлаштування.
Також позивачем наголошено, що 14.11.2020 ним направлено на адресу відповідача повідомлення, яким він просив, з урахуванням його переважного права на працевлаштування,  працевлаштувати його відповідно до пункту 14 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Отримавши відмову у працевлаштуванні від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, позивач вважає своє переважне право на працевлаштування порушеним. Також, наголосив, що відповідачем протиправно ненараховане та не виплачене йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та суму недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування. Окремо наголошував на наявності моральної шкоди завданої переліченими вище наказами управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції в частині задоволення позову, відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В  обґрунтування вимог апеляційної скарги  відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив про відсутність у нього підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, оскільки саме Кременчуцьким міським відділом УМВС України в Полтавській області здійснювалося нарахування та виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 . Вказав на те, що ОСОБА_1 ніколи не був і не є поліцейським Національної поліції України, а УМВС України в Полтавській області не є органом поліції, правові підстави для нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов № 260 відсутні. Також зауважив, що з 07.11.2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію", а відтак з цього часу на законодавчому рівні взагалі ліквідовано правовий інститут проходження служби в міліції. У зв`язку з чим у період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 ОСОБА_1 не виходив на роботу та не виконував жодних службових обов`язків та будь-якої работи. Отже підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за вказані періоди відсутні.  
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він, наполягаючи на її необгрунтованості, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, задовольнивши  вимоги його апеляційної скарги. 
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №440/101/20, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року змінено в частині мотивів задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду, встановлено обставини, які в силу приписів частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28 жовтня 2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах міліціонера-водія, інспектора патрульної служби, міліціонера конвойного відділення, міліціонера окремого взводу конвойної служби Кременчуцького МУ, а з 29 листопада 2013 року на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.
Наказом УМВС в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року.
ОСОБА_1 не погодився зі звільненням та оскаржив його до суду.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 816/42/16 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути питання щодо прийняття на службу в органи поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 9  Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1847,13 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі № 816/42/16, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 816/42/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та в частині стягнення судових витрат у сумі 1612,71 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов в цій частині задоволено частково: адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області від 29 листопада 2013 року №563 о/с залишено без розгляду; в частині позовних вимог про встановлення проходження публічної служби на посаді поліцейського ізолятора тимчасового тримання №7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 07 листопада 2015 року по 17 листопада 2015 року, про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за фактично відпрацьований час з 07 листопада 2015 року по 17 листопада 2015 року включно та середньодобову заробітну плату за кожен день затримки з урахуванням премії до 100 відсотків,  про встановлення фактичного розміру середньоденної заробітної плати поліцейського ізолятора тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з урахуванням премії до 100 відсотків провадження у справі закрито; поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області починаючи з 06 листопада 2015 року; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення  за час вимушвнутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 06 листопада 2015 року по дату поновлення на посаді; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено; в іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року залишено без змін.    
На підставі постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року УМВС України в Полтавській області видано наказ № 706 о/с від 20 серпня 2018 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.
21 серпня 2018 року Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області видано наказ №1350 від 21 серпня 2018 року про розгляд кандидатури ОСОБА_1 для прийняття на службу до ГУНП в Полтавській області та складено доповідну записку про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію".
Рекомендація щодо неможливості прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою погоджена резолюцією начальника ГУНП в Полтавській області № 1718/115/12/01-2018.
02 жовтня 2018 року УМВС України в Полтавській області направило ОСОБА_1 попередження про звільнення його з посади через 2 місяці у зв`язку з ліквідацією УМВС України в Полтавській області, яке отримано ОСОБА_1 05 жовтня 2018 року.
Наказом УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників).
ОСОБА_1 не погодився зі звільненням та оскаржив наказ УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 07 грудня 2018 року; визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Полтавській області про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформлене протоколом від 24 січня 2017 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового внутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у від
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №710о/с від 08 січня 2019 року "По особовому складу" поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області з 07 грудня 2018 року.
Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року "По особовому складу" звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області, 20 листопада 2019 року на підставі запису №15851110018004697 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.
Також, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019  року у справі №816/1861/17 Управлінням МВС України в Полтавській області видано наказ №1234 від 19 грудня 2019 року, яким наказано розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та доручено УКЗ та ВПЗ підготувати законодавчо обґрунтовані пропозиції щодо можливості (не можливості) вступу ГУНП в Полтавській області у трудові правовідносини з колишнім працівником УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".
Відповідно до доповідної записки начальника УКЗ ГУНП в Полтавській області Єфімова О. №2147/115/12/01-2019 від 19 грудня 2019 року на виконання наказу УМВС України в Полтавській області №1234 від 19 грудня 2019 року розглянуто кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у ГУНП в Полтавській області та зроблено висновки, що: 1) прийняти ОСОБА_1 на посаду в ГУ НП в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом видання наказу про призначення за його згодою неможливо у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію"; 2) відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 має право на загальних умовах прийняти участь у конкурсі на вакантні посади в підрозділах ГУНП в Полтавській області, інформація про оголошення якого оприлюднюється на офіційному веб-сайті .
Начальником ГУ НП в Полтавській області Замахіним А. 19 грудня 2019 року проставлено резолюцію про погодження неможливості прийняття ОСОБА_1 на посаду в ГУНП в Полтавській області.
Не погодившись із винесенням Управлінням МВС України в Полтавській області наказу №715о/с від 20 листопада 2019 року про його звільнення та прийняттям ГУНП в Полтавській області рішення про неможливість його прийняття на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, позивач звернувся до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі                     № 440/101/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року. Визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів). Визнано протиправним та скасовано рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформленого доповідною запискою начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Полтавській області Єфімова О. від 19 грудня 2019 року, затвердженою резолюцією начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіна А. від 19 грудня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 40108630) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року. У задоволенні іншої чвнутрішніх справ України в Полтав
При цьому, позивачем направлено до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області заяву-повідомлення від 14.11.2020, відповідно до якої він просив з урахуванням його переважного права на працевлаштування  працевлаштувати його відповідно до пункту 14 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /т. 1 а.с. 20/.
Відповідно до листа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020 зазначено наступне: «Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області уважно розглянуто Вашу заяву від 14.11.2020, яка надійшла 19.11.2020, про працевлаштування.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема - переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємств, установ, організацій.
Однак, вказаним Законом не врегульовано, на кого покладається обов`язок щодо працевлаштування та не визначено порядок, в якому воно здійснюється.
20.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про ліквідацію Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, де Ви проходили службу.
При цьому ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області не має повноважень щодо здійснення Вашого працевлаштування.
У разі незгоди з прийнятим рішенням Ви маєте право оскаржити його до суду у порядку, встановленому чинним законодавством» /т. 1 а.с. 22/.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сторонами не заперечується, що в періоди з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 позивач перебував на займаній посаді згідно інформації зазначеної в послужному списку (періоди між поновленням на посаді та наступним звільненням), однак грошове забезпечення за ці періоди не визначалося та не виплачувалося.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 №138, пунктом 28 розділу VII  «Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських», пунктом розділу І Порядку № 260, пунктом 12       розділу ХІ Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» вбачається регулювання вищезазначеними положеннями спірних правовідносин щодо отримання грошового забезпечення за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.
В свою чергу, визначення розміру грошового забезпечення позивача є дискреційними повноваженнями керівника органу, отже суд позбавлений можливості обрахувати розмір грошового забезпечення, належного позивачу за весь час фактичної невиплати грошового забезпечення у періоди з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.
Беручи до уваги все наведене вище, суд дійшов висновку про те, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на оплату грошового забезпечення за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 є зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за цей період у відповідності до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, з урахуванням висновків суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відсутність їх повноважень щодо працевлаштування ОСОБА_1 , з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" оформлене листом від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020 та зобов`язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року, суд виходив з наступного.
Вивільнення позивача відбулося ще 20 листопада 2019 року. Правомірність здійснення вказаного вивільнення досліджувалася судом у справі № 440/101/20 і за наслідками розгляду якої прийнято рішення, яким крім іншого визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів). Однак, сам ОСОБА_1 ні станом на дату його попередження про майбутнє звільнення, ні у справі де він оскаржував правомірність такого звільнення не зазначав про необхідність врахування переважного права на залишення на роботі.   ОСОБА_1 із заявою про вирішення питання його працевлаштування з урахуванням переважного права, звернувся до Управління МВС України в Полтавській області 14.11.2020 року, тобто майже через рік після звільнення і понад місяць після набрання рішенням суду законної сили (30.09.2020) у справі № 440/101/20, в якій вирішувалося питання правомірності його вивільнення.  
Отже, задоволення вимоги позивача про зобов`язання Управління МВС України в Полтавській області працевлаштувати ОСОБА_1 з урахуванням його переважного права на працевлаштування, може призвести до виникнення суперечності з вказаним рішенням суду по справі № 440/101/20, яке набрало законної сили ще 30.09.2020 і яким зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9  розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"  з урахуванням висновків суду.
Крім того, суд зазначив, що позовна вимога у цій справі позивачем адресована до  Управління МВС України в Полтавській області, у той час, як позивач працював в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області і доказів звернення до вказаного суб`єкта про вирішення питання врахування переважного права на працевлаштування під час вивільнення, позивач не надав.  
УМВС України в Полтавській області не здійснювало нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , окрім вище перелічених випадків, коли зобов`язання щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу покладалися на УМВС судовими рішеннями.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та здійснити виплату суми недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019, з 08.01.2019 по 20.11.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування, суд виходив з наступного.
Позивачем вищезазначені вимоги обґрунтовані, по-перше, не застосуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 07.01.2019, з 08.01.2019 по 20.11.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування, а, по-друге, не здійснення відповідних нарахувань та виплат за вказані періоди на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260.
Суд наголосив, що питання нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в межах з 06.11.2015 по 20.08.2018, з 07.12.2018 по 08.01.2019 вирішувались в межах розгляду справ №816/42/16, №816/1861/17 вказаними вище рішеннями суду. Тобто, судом в межах розгляду вказаних справ було вирішено застосувати постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". У  справі, що розглядається позивач наполягає на необхідності застосування вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 при нарахуванні грошового забезпечення, у тому числі за період часу, який вирішений у вказаних вище справах, тобто фактично позивач не погоджується із рішеннями судів в частині мотивів обґрунтування визначення розмірів втраченого заробітку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, а не наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, як це мотивує позивач у цій справі та за періоди часу, по яких вже прийняті відповідні рішення судів.  
За період з 21.11.2019 по 26.05.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу зобов`язано Управлінні МВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 згідно рішення суду в справі №440/101/20.
Відтак, невідповідність/незгода позивача із мотивами рішення суду у вказаних справах мають вирішуватися в порядку відповідного процесуального оскарження вказаних рішень суду, а не шляхом заявлення нового позову за той самий період.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 27.05.2020 по день працевлаштування, суд виходив з того, що по-перше, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 440/101/20 не зобов`язувалось УМВС України в Полтавській області поновити позивача, а, по-друге, в межах даної справи суд не знайшов підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту,” на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Надаючи оцінку вимогам щодо визнання протиправним та скасування рішення ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відсутність їх повноважень щодо працевлаштування ОСОБА_1 , з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" оформлене листом від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020 та зобов`язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;
2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;
5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;
6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;
8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;
9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Частинами 1, 2, 3  статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Відповідно до пункту 14  частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII  інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємств, установ, організацій.
Зі змісту позову вбачається, що вимога про зобов`язання відповідача працевлаштувати позивача з урахуванням переважного права вмотивована об`єктивною необізнаністю УМВС України в Полтавській області про статус ветерана війни ОСОБА_1 , про що ним повідомлено заявою від 14.11.2020.
Надаючи оцінку такому посиланню, суд першої інстанції правомірно наголосив, що в ході розгляду справи № 440/101/20 судом апеляційної інстанції, крім іншого, зазначено, що посилання представника в судовому засіданні на ту обставину, що визнання позивача інвалідом у травні 2019 року унеможливлює подальше проходження ним служби в поліції, колегія суддів відхиляє, адже вказана обставина не була покладена відповідачем в основу оскаржуваного рішення.
Відтак, щонайменше станом на 30 вересня 2020 року (дата винесення постанови Другим апеляційним адміністративним судом у справі №440/101/20) відповідач володів відомостями про відповідний статус ОСОБА_1 , що, зокрема, досліджувалось в межах вказаної справи.
Також, в межах розгляду справи №440/101/20 колегія суддів зазначила, що суд не може зобов`язати орган державної влади прийняти конкретне рішення (наказ конкретного змісту) щодо призначення особи на посаду поліцейського, адже прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади. Законом України "Про Національну поліцію"  (зокрема, статтею 48 та розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення") передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліцію, а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідного органу державної влади.
Доводи представника відповідачів в частині неможливості розгляду Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області кандидатури ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9      розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"      колегія суддів у постанові від 30.09.2020 у справі № 440/101/20 вважала необґрунтованими, а підстави неможливості прийняття відповідного рішення - надміру формальними.
Окремо, суд наголошує, що такі вимоги вмотивовані позицією позивача про наявність підстав для його працевлаштування саме з 21 листопада 2019 року, що суперечить його ж поясненням про необізнаність відповідача про наявний статус ветерана війни ОСОБА_1 до подання останнім заяви від 14.11.2020. 
Відтак, питанню працевлаштування позивача, у тому числі з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також порядку вирішення останнього шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9  розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"  надана оцінка в межах справи № 440/101/20.
Також суд наголошує, що питання гарантій щодо врахування переважного права на залишення на роботі, передбачені зокрема в частині 2 статті 49-2 КЗпП України в якій      визначено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Тобто, саме при вивільнені має вирішуватися вказане питання. 
В той же час, суд звертає увагу, що вивільнення позивача відбулося ще 20 листопада 2019 року. Правомірність здійснення вказаного вивільнення досліджувалася судом у справі                              № 440/101/20 і за наслідками розгляду якої прийнято рішення, яким крім іншого визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів). Однак, сам ОСОБА_1 ні станом на дату його попередження про майбутнє звільнення, ні у справі де він оскаржував правомірність такого звільнення не зазначав про необхідність врахування переважного права на залишення на роботі.   ОСОБА_1 із заявою про вирішення питання його працевлаштування з урахуванням переважного права, звернувся до Управління МВС України в Полтавській області 14.11.2020 року, тобто майже через рік після звільнення і понад місяць після набрання рішенням суду законної сили (30.09.2020) у справі № 440/101/20, в якій вирішувалося питання правомірності його вивільнення.  
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що задоволення вимоги позивача про зобов`язання Управління МВС України в Полтавській області працевлаштувати ОСОБА_1 з урахуванням його переважного права на працевлаштування, може призвести до виникнення суперечності з вказаним рішенням суду по справі № 440/101/20, яке набрало законної сили ще 30.09.2020 і яким зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"  з урахуванням висновків суду.
Також судова колегія зазначає, що вказана позовна вимога у цій справі позивачем адресована до Управління МВС України в Полтавській області, у той час, як позивач працював в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області і доказів звернення до вказаного суб`єкта про вирішення питання врахування переважного права на працевлаштування під час вивільнення, позивач не надав.  
Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Стосовно вимог позивача  зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та здійснити виплату суми недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019, з 08.01.2019 по 20.11.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування, судова колегія зазначає наступне.
Так, згідно пояснень представника відповідача, на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 по справі № 816/42/16 наказом УМВС України в Полтавській області від 20.08.2018 № 706 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015, а також ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 20.08.2018 на загальну суму 75275,10 грн. Після відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів ОСОБА_1 виплачено 62835,56 грн.
При цьому, наказом УМВС України в Полтавські області від 06.12.2018 № 709 о/с ОСОБА_1 звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
За період з 21.08.2018 по 06.12.2018 УМВС України в Полтавській області не нараховувало та не виплачувало грошове забезпечення ОСОБА_1 . Вказана обставина відповідачем обґрунтована тим, що з 13.12.2016 року втратив чинність наказ МВС України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», а з 01.03.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Таким чином, у період з 21.08.2018 по 06.12.2018 взагалі були відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення.
У подальшому на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у справі  №816/1861/17 наказом УМВС України в Полтавській області від 08.01.2019 № 710 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького відділу УМВС України в Полтавській області з 07.12.2018, а також позивачу нараховано грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.12.2018 по 08.01.2019 у розмірі 2325,51 грн. Після відрахування податків, обов`язкових платежів і зборів ОСОБА_1 виплачено 1941,21 грн.
При цьому, наказом УМВС України в Полтавській області від 20.11.2019 № 715 о/с ОСОБА_1 звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників).
За період з 09.01.2019 по 20.11.2019 УМВС України в Полтавській області не нараховувало та не виплачувало грошове забезпечення ОСОБА_1 . Вказана обставина відповідачем обґрунтована тим, що ОСОБА_1 поновлений на посаді Кременчуцького МВ, який був окремою юридичною особою, а тому самостійно здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення своїм працівникам. При цьому з 13.12.2016 втратив чинність наказ МВС України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», а з 01.03.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Таким чином, у період з 09.01.2019 по 20.11.2019 взагалі були відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення.
Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 440/101/20, залишеним без змін визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 715 о/с від 20.11.2020. Визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (скорочення штатів). Зобов`язано УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.11.2019 по 26.05.2020.
Згідно пояснень представника відповідача на даний час рішення УМВС України в Полтавській області здійснює заходи, спрямовані на виконання вказаного судового рішення в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку.
Таким чином, УМВС України в Полтавській області не здійснювало нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , окрім вище перелічених випадків, коли зобов`язання щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу покладатися на УМВС судовими рішеннями.
Суд наголошує, що позивачем вищезазначені вимоги обґрунтовані, по-перше, не застосуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 07.01.2019, з 08.01.2019 по 20.11.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування, а, по-друге, не здійснення відповідних нарахувань та виплат за вказані періоди на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260.
Крлегія суддів звертає увагу на те, що питання нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в межах з 06.11.2015 по 20.08.2018, з 07.12.2018 по 08.01.2019 вирішувались в межах розгляду справ №816/42/16, №816/1861/17 вказаними вище рішеннями суду. Тобто, судом в межах розгляду вказаних справ було вирішено застосувати постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". У  справі, що розглядається позивач наполягає на необхідності застосування вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 при нарахуванні грошового забезпечення, у тому числі за період часу, який вирішений у вказаних вище справах, тобто фактично позивач не погоджується із рішеннями судів в частині мотивів обґрунтування визначення розмірі втраченого заробітку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, а не наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, як це мотивує позивач у цій справі та за періоди часу, по яких вже прийняті відповідні рішення судів.  
За період з 21.11.2019 по 26.05.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу зобов`язано Управлінні МВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 згідно рішення суду в справі №440/101/20.
Відтак, суд першої інстанції правомірно вказав на те, що невідповідність/незгода позивача із мотивами рішення суду у вказаних справах мають вирішуватися в порядку відповідного процесуального оскарження вказаних рішень суду, а не шляхом заявлення нового позову за той самий період.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  в межах розгляду даної справи відсутні  підстави для задоволення таких позовних  вимог у частині періодів нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в межах з 06.11.2015 по 20.08.2018, з 07.12.2018 по 08.01.2019, а також з 21.11.2019 по 26.05.2020, оскільки вказані вимоги вирішенні в рішеннях судів у справах №816/42/16, №816/1861/17, №440/101/20.
Крім того, колегія суддів суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав і для задоволення вимог в частині нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 27.05.2020 по день працевлаштування, оскільки, по-перше, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 440/101/20 не зобов`язувалось УМВС України в Полтавській області поновити позивача, а, по-друге, в межах даної справи суд не знайшов підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту,” на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що  оцінці судом вимога зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17 підлягає лише в межах періодів з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.
Так, відповідно до п.12 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» від 29.07.1991р. №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.
Виплата грошового забезпечення регулювалась  Постановою КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та виданим на її виконання  Наказом МВС України №499 від 31.12.2007 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».
Відповідно до п.2 вказаної Постанови КМУ №1294, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Як загально відомо, наказ МВС України №499 від 31.12.2007 втратив чинність 13.12.2016, а постанова КМУ №1294  01.03.2018.
При цьому, оскільки з 13.12.2016 втратив чинність Наказ МВС України №499 від 31.12.2007, то відповідно фактично відсутній і правовий акт, що регулює структуру та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Разом з тим, згідно із ч.6 ст.7 КАС України, у разі відсутності Закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує Закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Так, аналогія вбачається з положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»  та розроблених відповідно до цієї постанови «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (затверджених  наказом Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.2016 року №260).
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за N 669/28799 (у редакції, чинній у період вимушеного прогулу позивача з 13.09.2018 по 04.03.2019, далі - Порядок № 260), встановлено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Відповідно до п. 3 розд. І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять:
1) посадовий оклад;
2) оклад за спеціальним званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
4) премії;
5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За змістом п.п. 6, 7 розд. І Порядку № 260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
В контексті наведеного суд враховує, що сторонами не заперечується, що в періоди з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 позивач перебував на займаній посаді згідно інформації зазначеної в послужному списку (періоди між поновленням на посаді та наступним звільненням), однак грошове забезпечення за ці періоди не визначалося та не виплачувалося.
Згідно із п. 9 розд. І Порядку № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Також,  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 №138 був затверджений «Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах      Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».
Відповідно до п.28 розділу VII вказаного Переліку, посада міліціонера відповідає поліцейського.
Пунктом 12  розділу ХІ Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію»  спеціальне звання «старшина міліції» співвідноситься із спеціальним званням «старший сержант поліції». 
З урахуванням зазначеного, вбачається регулювання вищезазначеними положеннями спірних правовідносин щодо отримання грошового забезпечення за період  з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.
За наведених обставин, коли визначення розміру грошового забезпечення позивача є дискреційними повноваженнями керівника органу, суд позбавлений можливості обрахувати розмір грошового забезпечення, належного позивачу за весь час фактичної невиплати грошового забезпечення у періоди з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на оплату грошового зобов`язання за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 є зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за цей період у відповідності до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, з урахуванням висновків суду.
Виходячи з викладеного, відповідні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями статті 77 КАС України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягає частковому задоволенню.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року по справі № 440/7720/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі                       № 440/7720/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  19.08.2021 року