КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 939/1379/20                                             Головуючий у суді першої інстанції - Міланіч А.М.
Номер провадження № 22-ц/824/5419/2021                                            Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувшиe у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - П`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, -  
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік та батько відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Заповіту спадкодавець не залишив.
Як спадкоємці за законом першої черги вона, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 у визначений чинним законодавством шестимісячний термін звернулись до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 
21 лютого 2020 року їм були видані свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину кожному на належну спадкодавцю земельну ділянку, площею 0,085 га, кадастровий номер 3221083502:02:009:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що на вказаній земельній ділянці знаходиться побудований спадкодавцем житловий будинок з надвірними будівлями, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний будинок нотаріус своєю постановою від 04 березня 2020 року їй відмовив, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, виготовлених на ім`я спадкодавця на цей будинок.
Оформити свої спадкові права у позасудовому порядку вона не має змоги, а відповідач з нею не спілкується та не бажає оформлювати документи на будинок разом, тому позивач просила задовольнити її позовні вимоги в судовому порядку.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 924,60 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, неправильно досліджені докази й дана не вірна їм оцінка, внаслідок чого було порушено норми матеріального і процесуального права та ухвалено незаконне рішення суду.
Представник апелянта не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що згідно діючого на час побудови спадкового будинку законодавства, виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації цього права, оскільки відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, чинної на час введення будинку в експлуатацію актом від 12 жовтня 1999 року, затвердженим рішенням виконкому Козинцівської сільської ради народних депутатів №9 від 26 жовтня 1999 року - державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності. 
Також в апеляційній скарзі зазначено, що якщо за життя спадкодавець не набув право власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності в порядку спадкування. 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.
03 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Божок А.О., однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 23 лютого 2021 року. Зазначену ухвалу ОСОБА_3 було направлено на вказану нею електронну адресу 17 березня 2021 року.
Разом з тим, представник ОСОБА_3 - адвокат Божок А.О. у відзиві заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, оскільки договір про надання правової допомоги між ними укладено лише 15 липня 2021 року, з матеріалами справи представник ознайомилась 16 липня 2021 року.
Проте, стороною не надано підтвердження неможливості укладення договору з представником у період з 17 березня 2021 року (день направлення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги на електронну адресу ОСОБА_3 ) до 15 липня 2021 року (день укладення договору надання правової допомоги)
Крім того, адвокатом Божок А.О. відзив направлено на адресу суду 27 липня 2021 року, тобто більше ніж через 5 днів з дня ознайомлення нею з матеріалами справи.
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не приймається судом.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити.
Позивач у справі ОСОБА_3 та її представник Божок А.О. заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.  Вважають, що суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що з матеріалів справи вбачається, зокрема копії будівельного паспорту на забудову вищевказаної земельної ділянки, площею 0,0850 га, кадастровий номер 3221083502:02:009:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в АДРЕСА_1 , виділеної забудовнику - спадкодавцю ОСОБА_4 , копії технічного паспорту на житловий будинок, у 1993 році спадкодавець ОСОБА_4 збудував на виділеній йому земельній ділянці, яка в послідуючому була передана йому у власність та видане Реєстраційною службою Бородянського РУЮ Київської області 27 жовтня 2015 року Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, актом від 12 жовтня 1999 року, затвердженим рішенням виконкому Козинцівської сільської ради народних депутатів № 9 від 26 жовтня 1999 року, завершені будівництвом будинок та господарські будівлі і споруди були прийняті в експлуатацію, але за життя спадкодавцем не зареєстровані, згідно діючого на час побудови спадкового будинку законодавства, виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації цього права, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений будинок був власністю ОСОБА_4 . Таким чином суд визнав доведеними позовні вимоги ОСОБА_3 .
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування».
Як роз`яснено у п.7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК).
Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р. вказано, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
Вищезазначені правові позиції викладені в постанові №6-130 цс13 від 04 грудня 2013 року.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 01 серпня 2012 року серії НОМЕР_1 (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 квітня 2019 року серії НОМЕР_2 (а.с.7) й після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7, 158-164).
Судом також встановлено, що відповідно до копії спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_4 , спадщину після його смерті належним чином прийняли позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 , подавши відповідні заяви про прийняття спадщини до П`ятої Київської державної нотаріальної контори. 
В подальшому, 21 лютого 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину кожному на спадкову земельну ділянку, площею 0,0850 га, кадастровий номер 3221083502:02:009:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.29-148).
Однак, відповідно до постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки були відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцю (а.с.15).
Разом із тим, в матеріалах справи міститься копія будівельного паспорту, свідоцтва на забудову індивідуальної забудови, надане ОСОБА_4 Бородянською районною держадміністрацією Київської області, копія плану земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка відведена в безстрокове користування під забудову і будівництво житлового будинку та надвірних будівель (або добудова), перебудова (а.с.158-159).
Згідно до рішення Козинцівської сільської ради від 26 листопада 1996 року Протокол №10 ОСОБА_4 передано  у приватну власність земельну ділянку 0,12 га в АДРЕСА_1 (а.с.159-зворотній бік).
Рішенням Козинцівської сільської ради №10 від 26 листопада 1996 року надано дозвіл ОСОБА_4 на побудову (перебудову) власного жилого будинку по АДРЕСА_1 на присадибній ділянці площею 0,12 га (а.с.160).
Також в матеріалах справи міститься акт про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в селі від 03 вересня 1999 року на ім`я ОСОБА_4 щодо земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 ; копія технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою АДРЕСА_1 (а.с.160-зворотній бік-163).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 було видано акт про прийом в експлуатація завершеного житлового будинку та господарських споруд індивідуальної забудови 12 жовтня 1999 року, затверджений рішенням виконкому Козинцівської сільської ради №9 від 26 жовтня 1999 року (а.с.164).
Відповідно до вказаного акту було оглянуто житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 й встановлено, що на землі побудовано будинок, площею 50,6 кв.м., господарські будівлі: гараж-сарай, сарай, сарай, душ, вбиральня, 2 колодязя. Комісія постановила, що завершений будівництвом житловий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 вважати прийнятими в експлуатація з відміткою задовільно (а.с.164).
З вище викладених обставин вбачається, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1   фактично був збудований та зданий в експлуатацію в 1999 році, тобто  в період чинності Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року з наступними змінами. 
Так, відповідно до положень ст. 100 ЦК Української РСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.
Відповідно до частини першої статті 101 Цивільного кодексу Української РСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).
Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
Відповідно до будівельного паспорту від 23 вересня 1999 року забудовником індивідуального житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 був  ОСОБА_4   (а.с.161-164 т.2) .
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1996 року, її дія не розповсюджувалася на домоволодіння, розташовані в селах, де облік такого майна здійснювався виключно по погосподарським книгам сільських рад. 
Відповідно до будівельного паспорту від 23 вересня 1999 року забудовником індивідуального житлового будинку який розташований в АДРЕСА_1 був  ОСОБА_4  (а.с.161-164 т.2). Зазначений житловий будинок  збудований спадкодавцем за власні кошти на земельній ділянці, яка була виділена із відповідним цільовим призначенням - для  будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зазначений житловий будинок був прийнятий в експлуатацію компетентним органом - приймальною комісією  виконкому Козинцівської сільської ради, а тому не може вважатися самочинним.  
Суд апеляційної інстанції  перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо  не виникнення  у спадкодавця права власності  на  житловий будинок АДРЕСА_1 із тих підстав,  що померлим не було проведено реєстрацію вказаного житлового будинку враховує наступне.     
Так, відповідно до положень ч.1, та ч.2  ст.331 діючого Цивільного кодексу України Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.  Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації; а ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України ( в редакції 2004 року) та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Таким чином до 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, що також підтверджується і  положеннями ст.. 100, 101 ЦК Української РСР, яка діяла на час завершення спадкодавцем житлового будинку в 1999 році. 
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. 
 
З врахуванням викладених вище обставин та виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2021 року. 
 
Головуючий суддя :                                                          М.А.Яворський
Судді:                                                                                Т.Ц.Кашперська
                                                                                         В.О. Фінагеєв