ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 932/16612/19(2а/200/501/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
         суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
    розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Департаменту патрульної поліції 
      на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2020 року (головуючий суддя – Литвиненко І.Ю.) 
          у справі № 932/16612/19(2а/200/501/20) за позовом   ОСОБА_1  до відповідача інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Дениса Ігоровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивачка,   ОСОБА_1 , звернулася 11.11.2019 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до відповідача інспектора роти №2 батальону №3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Дениса Ігоровича, в якому просила: 
- скасувати постанову відповідача серії ЕАК № 1684452 від 29 жовтня 2019 року про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.
Позов обґрунтовано тим, що 29 жовтня 2019 року інспектор роти № 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенко Д.І. прийняв постанову серії ЕАК № 1684452, якою накладено  на позивачку адміністративне стягнення  у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за керування транспортним засобом на пр. Дмитра Яворницького у м. Дніпрі без чинного страхового поліса. Вважає, що поліцейський не мав повноважень на розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, а також тому, що він не назвався, не оголосив, яка справа розглядається, не вирішив її клопотання та не дослідив докази, що підтверджують факт правопорушення. Вказує, що правил дорожнього руху не порушувала, оскільки автомобілем не керувала, за кермом не сиділа, а лише перебувала у автомобілі. Поліцейські її автомобіль не зупиняли, він стояв нерухомо, і вона очікувала в ньому на свого знайомого, який і керував автомобілем. Причиною її прибуття, разом із знайомим водієм, до центру міста була ймовірна ДТП, подію якої вони намагались перевірити. Інспектор Тарасенко Д.І. відбирав у неї пояснення у іншій справі про адміністративне правопорушення, де вона надавала йому пояснення щодо того, що не є водієм транспортного засобу, однак він це розцінив як зайву формальність. Решта поліцейських зі складу екіпажу звертали увагу відповідача на той факт, що вона не є водієм, однак він не дослухався до їх доводів. Через те, що вона правил дорожнього руху не порушувала, транспортним засобом не керувала, її безпідставно притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2020  року позов задоволено:
- постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1684452 від 29 жовтня 2019 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України скасовано;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України закрито.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.126 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дослідив достеменно наявність скоєного позивачем правопорушення, яке мало місце, а всупереч цьому прийняв пояснення позивача як доказ, який має більш вагоме значення, що є неприпустимим в розумінні добросовісного та розсудливого розгляду справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2019 року на підставі постанови інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Тарасенка Д.І., серії ЕАК № 1684452, на позивачку ОСОБА_1 накладено  адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України, за те, що керуючи 29 жовтня 2019 року, о 20 годині 50 хвилині, транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 , на пр. Дмитра Яворницького, 66 у м. Дніпрі, без чинного страхового полісу, що становить порушення п. 2.1.ґ ПДР України (а.с. 9). 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про дорожній рух», норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи. Водій повинен мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. 
Згідно із підпунктами а,б,ґ пункту 2.1ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: 
посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; 
реєстраційний документ на транспортний засіб; 
чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно із вимогами п. 2.4. ПДР України, водій, на вимогу поліцейського, повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), становить адміністративне правопорушення.
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст. 222 КУпАП).
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:
- чи було вчинено адміністративне правопорушення,
- чи винна дана особа в його вчиненні,
- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,
- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність,
- чи заподіяно майнову шкоду,
- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином вказана норма серед іншого передбачає оцінку поліцейським, чи винна особа у вчиненні правопорушення.
Водночас, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення поліцейський надає оцінку доказам, які підтверджують факт вчинення правопорушення.
Зокрема, статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Позивачка стверджує, що вона правил дорожнього руху не порушувала, транспортним засобом не керувала, її безпідставно притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.
При цьому позивачка не називає особу, яка керувала транспортним засобом.
Для з`ясування  цих питань судом апеляційної інстанції ухвалою від 21.05.2021 року здійснено запит та зобов`язано сторони надати відповіді на такі питання: 
- яка особа є власником (користувачем) транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 ?
- чи був встановлений власник (користувач) транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 станом на час складання постанови від 29.10.2019 серії ЕАК № 1684452?
         - чи був оформлений страховий поліс станом на 29 жовтня 2019 року на зазначений транспортний засіб?
- якщо вказаним транспортним засобом позивачка не керувала, - зазначити особу яка керувала транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1  29 жовтня 2019 року на час складання постанови серії ЕВК №1684452 (вказати номер водійського посвідчення дійсного водія та документальне підтвердження його права керування зазначеним транспортним засобом (надати докази))? 
         - в разі надання доказів, які підтверджують, що позивачка не керувала вказаним транспортним засобом, зазначити, чи застосовано адміністративне стягнення до водія, який безпосередньо керував транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 29.10.2019 о 20 годині 50 хвилині на пр. Дмитра Яворницького, 66 у м. Дніпрі, без чинного страхового полісу (надати докази)?
         У зв`язку з направленням запиту розгляд справи відкладено до 29.06.2021. 
         На виконання вимог ухвали від 21.05.2021 року позивачем та відповідачем подано до суду письмові пояснення.
         Позивач вказує, що на момент складання оскаржуваної постанови інспектором Тарасенком Д.І. тобто станом на 29 жовтня 2019 року та на станом на 08 червня 2021 року їй невідомо, хто є власником (користувачем) транспортного засобу марки "«Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_2 .
         Зазначає, що станом на час складання постанови від 29 жовтня 2019 року серії ЕАК 1684452 інспектором Тарасенком Д.І. чи будь - яким іншим працівником Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області не було встановлено власника (користувача) транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_2 , оскільки інспектор Тарасенко Д.І., склавши на позивачку постанову, залишив місце, де був припаркований автомобіль. 
       Також вказує, що їй невідомо чи був оформлений страховий поліс станом на 29 жовтня 2019 року на транспортний засіб марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний НОМЕР_3 , оскільки вона не є ані власником, ані користувачем зазначеного транспортного засобу.
        Крім того, позивачка зазначила, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
         Будь-які докази того, що позивачка керувала 29 жовтня 2020 року на пр. Дмитра Яворницького, 66 у м. Дніпрі транспортним засобом марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_2 , у матеріалах справи відсутні.
        У своїх поясненнях відповідач не вказав яка особа є власником/користувачем зазначеного транспортного засобу, лише вказав, що поліс на транспортний засіб «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_2 не знайдено, на підтвердження чого надав витяг з бази МТСБУ. 
        Іншої інформації відповідно до ухвали суду від 21.05.2021, а саме: яка особа є власником (користувачем) транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 ? чи був встановлений власник (користувач) транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne», номерний знак НОМЕР_1 станом на час складання постанови від 29.10.2019 серії ЕАК № 1684452?, відповідачем не надано.
         Отже відповідачем не доведено згідно ч. 2 статті 77 КАС України правомірності дій/рішень при прийнятті спірної постанови.
         При цьому позивачкою, в силу ч. 2 статті 77 КАС України доведено обґрунтування позовних вимог, а саме відсутні докази, що вона є власником/користувачем транспортного засобу, тому відсутні правові підстави для покладення на неї відповідальності за не пред`явлення страхового полюсу.
Водночас, будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені ст.251 КУпАП, матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі скаржник вказує, що зупинка автомобіля здійснена ним на підставі п. 10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Особа позивачки встановлена із водійського посвідчення серії НОМЕР_4 . 
З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність доказів не дають підстав для встановлення вини особи у вчинені правопорушення та, зокрема, не дають підстав для підтвердження самої події правопорушення.
Наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення позивачкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.
Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення.
Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивачки захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
В силу ч. 3  ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС  не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 286, 272, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції –залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2020 року –залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова