Ухвала
Іменем України
 
23 вересня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 454/1577/16-ц
провадження № 61-12357ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 02 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року про відмову у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля», Відокремленого підрозділу «Шахти «Відродження» державного підприємства «Львіввугілля», ОСОБА_2 , треті особи: Червоноградська міська рада Львівської області, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс», про визнання ордера та корінця ордера на житлове приміщення недійсним, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації місця проживання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій просив скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у справі № 454/1577/16-ц за його позовом до Державного підприємства «Львіввугілля», Відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» (далі - ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля»), ОСОБА_2 , треті особи: Червоноградська міська рада, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс», про визнання ордера недійсним, втрата права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, та ухвалити рішення, яким позов задовольнити. 
 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що із ухваленим судовим рішенням він не погоджується, оскільки підставами для відмови у задоволенні позову стало те, що ним не оспорюється спільне рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету про надання ОСОБА_2 жилої площі в гуртожитку, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з вселенням останнього у спірне житлове приміщення, а також те, що згідно з довідкою Комунального підприємства «Комінтех» від 23 травня 2016 року № 4564 та поясненнями представника ДП «Львіввугілля», наданих у судовому засіданні, йому у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надано лише ліжко-місце, а не кімнату. Проте, при розгляді справи представником відповідача не надавалися докази того, що йому у вказаному гуртожитку у кімнаті надано лише ліжко-місце, а також не встановлювалася наявність чи відсутність самого спірного рішення адміністрації та профкому шахти про надання ОСОБА_2 жилого приміщення у гуртожитку. У подальшому з відповіді ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 01 лютого 2019 року № 09-118 йому стало відомо про істотні для справи обставини, які йому не були відомими при розгляді та ухвалені судового рішення, у зв`язку із приховуванням відповідачами інформації, а саме: факт відсутності спільного рішення адміністрації та профкому шахти про надання жилого приміщення ОСОБА_2 у гуртожитку шахти, оскільки таке рішення не приймалося, а також відсутність доказів про надання йому ліжко-місця у гуртожитку, оскільки йому надано кімната у цілому, так як гуртожиток не призначений для проживання одиноких громадян та надання ліжко-місць не передбачено жодним документом.
 
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 02 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у справі № 454/1577/16-ц залишено без задоволення.
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 02 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року, у якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору. 
 
У серпні 2021 року до Верховного Суду від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору.
 
Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.  
 
У зв`язку із відставкою судді ОСОБА_3 проведено повторний розподіл судових справ та у цій справі автоматизованою системою визначено суддю-доповідача Ступак О. В.
 
20 вересня 2021 року матеріали касаційного провадження передано судді Ступак О. В. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку;
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Аналіз доводів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень дає підстави для висновку, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля», ВП «Шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля»,                        ОСОБА_2 , треті особи: Червоноградської міської ради Львівської області, КП «Червонограджитлокомунсервіс» про визнання ордера та корінця ордера на житлове приміщення недійсним, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації місця проживання  відмовлено.
 
07 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на зазначені судові рішення. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
У статті 388 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня         2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Справу передано до Верховного суду як суду касаційної інстанції. 
18 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи.
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 також звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій просив скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року.
 
Мотиви клопотання, поданого до Верховного Суду у лютому 2019 року, та додатки додані до нього фактично є ідентичними заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, поданій у березні 2019 року до суду першої інстанції.  
 
Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року залишено без змін.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК Українирішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК Українине є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК Українипри перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
 
Для визначення обставин нововиявленими необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, - це обставини, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
 
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
 
Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, заява № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).
 
Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що із відповіді ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 01 лютого 2019 року № 09-118 йому стало відомо про істотні для справи обставини, які йому не були відомими при розгляді та прийнятті судом рішення, у зв`язку із приховуванням відповідачами інформації, а саме: факт відсутності спільного рішення адміністрації та профкому шахти про надання жилого приміщення ОСОБА_2 у гуртожитку шахти, оскільки таке рішення не приймалося, а також відсутність доказів про надання йому ліжко-місця у гуртожитку, оскільки йому було надано кімната в цілому, так як гуртожиток не призначений для проживання одиноких громадян та надання ліжко-місць не передбачено жодним документом.
 
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, судами попередніх інстанцій встановлено, що про існування зазначених обставин заявникові було відомо починаючи із липня 2018 року, оскільки під час складення апеляційної скарги на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 липня 2018 року останній посилався на інформацію, наведену у відповіді ВП «Шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 06 березня 2018 року № 09-278, яка за своїм змістом є ідентичною інформації наведеній у відповіді ВП «Шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 01 лютого 2019 року     № 09-118.
 
Враховуючи наведене, суди попередніх інстанції обґрунтовано виходили із того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами, що про існування обставин, на які він посилається у відповіді ВП «Шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 01 лютого 2019 року №09-118, йому не було і не могли бути відомо, та про існування таких обставин йому стало відомо 05 лютого 2019 року.
 
При цьому, Верховний Суд зазначає, що заявником фактично наданий новий доказ (відповідь ВП «Шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 01 лютого 2019 року    № 09-118), який не оцінювався судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. 
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшли правильного висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України. 
 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, встановивши, що заявником пропущений строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не залишив таку заяву без руху та не надав строку для подання клопотання про поновлення зазначеного строку, чим порушив норми процесуального права, з огляду на таке.  
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами учасниками справи може бути подано протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
 
Згідно з частиною першою, пунктом 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. У разі пропуску строку на подання заяви до неї додається клопотання про його поновлення.
 
До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина третя статті 427 ЦПК України).
 
Якщо особа, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами із пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає строк для звернення до суду із заявою про поновлення строків або для зазначення інших підстав для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений в ухвалі про залишення без руху строк або вказані заявником підстави для поновлення строку звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суди виходили із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України. Додатково суди послалися на те, що заявник пропустив строк, встановлений пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України.
 
За таких обставин Верховний Суд вважає, що процесуальні недоліки рішення суду першої інстанції, а саме ухвали суду від  12 листопада 2019 року про відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме: не здійснення перевірки дотримання строку звернення до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, не впливає на обґрунтованість оскаржуваного судового рішення по суті заяви про перегляд рішення.  
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції неправомірно розглянув справу за відсутності заявника, який подав клопотання про перенесення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, є необґрунтованими, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Оскількивідповідач бувналежним чиномповідомлений прочас та місце розгляду апеляційноїскарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, доказів, наявних у матеріалах справи, було достатньо для розгляду апеляційної скарги та участь у засіданні судує правом, а не обов'язком сторони, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновкупро можливість розглядуапеляційної скаргив судовому засіданніза відсутності заявника.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 02 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року про відмову у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля», Відокремленого підрозділу «Шахти «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», ОСОБА_2 , треті особи: Червоноградська міська рада Львівської області, комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс», про визнання ордера та корінця ордера на житлове приміщення недійсним, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації місця проживання відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик