ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3415/21 Справа № 199/10108/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” посилалася на те, що відповідно до договору б/н від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач зазначає, що спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 25 лютого 2018 року по 25 серпня 2018 року. АТ КБ “Приватбанк” зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини є син померлого - ОСОБА_1 . На виконання вимог закону банком 19 жовтня 2018 року була направлена претензія кредитора до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори. 13 листопада 2018 року банком було отримано відповідь Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ “Приватбанк”. Станом на дату смерті позичальника заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 21 червня 2012 року становить – 5287 грн. 41 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту. На підставі викладеного АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5287 грн. 41 коп. та судові витрати.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просять рішення суду від 16 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що відповідно до договору б/н від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1 а.с.1-4). 
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (т.1 а.с.8).
       Відповідно до положень п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
       Згідно з п.1.1.7.3 умов та правил надання банківських послуг, картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий за заявою держателя.
       Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.
       Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.
       Згідно з пунктом 2.1.1.2.11. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.
       Згідно з п.2.1.1.3.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнтів, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами(договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. 
       Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п.2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою.
       Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
       Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. 
В п.2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою зазначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових зобов`язань та інших обов`язків за цим договором.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер (т.1 а.с.46). 
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 перед банком на час смерті позичальника 25 лютого2018 року становить 5287 грн. 41 коп. – за простроченим тілом кредиту (т.1 а.с.5-7).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”, суд першої інстанції посилався на їх недоведеність, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Як правило, застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ “Приватанк”).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що відповідно до договору б/н від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1 а.с.1-4). 
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (т.1 а.с.8).
       Зазначена вище заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, процентна ставка не зазначена.
       Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).
       Встановлено, що позичальник ОСОБА_2 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер (т.1 а.с.46, т.2 а.с.7).
       Банк зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість на 25 лютого2018 року становить 5287 грн. 41 коп. – за простроченим тілом кредиту (т.1 а.с.5-7).
       Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
       Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
       Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна.         Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.
       Зі змісту зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
       17 вересня 2018 року АТ КБ “Приватбанк” направили до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора з проханням повідомити спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед банком та включити ці вимоги до спадкової маси (т.1 а.с.187, 188, т.2 а.с.11).
       Із спадкової справи №831/2018, заведеної 24 жовтня 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмови від спадщини ніхто не звертався (т.2 а.с.10-21).
       З актового запису про смерть позичальника ОСОБА_2 №419 від 27 лютого 2018 року вбачається, місце проживання померлого ОСОБА_2 вказано: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.7). 
       Згідно відповіді №6/5-1793 від 30 червня 2021 року Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур вбачається, що за наявними даними будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату смерті позичальника ОСОБА_2 25 лютого 2018 року зареєстрований за вказаною адресою був позичальник ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.25).
       Таким чином, на момент смерті позичальника ОСОБА_2 його син відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за однією адресою разом з померлим, а саме: АДРЕСА_1 , а отже, вступив в управління та володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття ним спадщини відповідно до ст.1268 ЦК України.
       У відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”, посилаючись на те, що банком не доведено отримання за життя позичальником ОСОБА_2 кредитних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Слід зазначити у Анкеті-заяві від 21 червня 2012 року не зазначена сума кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6100 грн., який, як стверджує банк, надавався за життя позичальнику ОСОБА_2 , не вказаний розмір процентів та пеня.
Із наданої банком виписки не вбачається, за яким саме договором позичальник ОСОБА_2 за життя мав заборгованість.
       Таким чином, позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 , як спадкоємця після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є недоведеними належними та допустимими доказами у справі.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” слід задовольнити частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – задовольнити частково.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - скасувати.
       У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця — відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

          Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова