ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" липня 2021 р.           Справа№ 910/3106/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Коротун О.М. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Перлина-8"
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року 
у справі № 910/3106/21 (суддя: Кирилюк Т.Ю.)
за позовом     Державного підприємства "Адміністрація річкових портів"
до     Приватного підприємства "Перлина-8"
про     стягнення 171 301, 98 грн та зобов`язання вчинити дії

                                                    ВСТАНОВИВ: 
          
                 Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Перлина-8" (далі - відповідач) про стягнення 171   301, 98 грн та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном - звільнити гідротехнічну споруду причал № 5.
          Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 01/05-345 від 30.05.2017 року.
          Рішенням Господарського суду  міста Києва від 21.04.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Перлина-8" на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" 88   258,06  грн - основного боргу, 20520,00 грн  - штрафу, 7   175,44  грн - пені, 2381,99 грн 99 коп. - 3 % річних, 4   076,38 грн - інфляційних втрат та 4107,21 грн - судового збору. Зобов`язано Приватне підприємство "Перлина-8" усунути перешкоди в користуванні майном, а саме: звільнити гідротехнічну споруду причал № 5, інв. № 1591, розташовану за адресою місто Київ, вулиця Набережно-Хрещатицька від пасажирського теплоходу "Богдан Хмельницький" та понтону. В іншій частині позову відмовлено.
          Не погодившись з прийнятим рішенням,  Приватне підприємство "Перлина-8" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача 88   258, 06 грн основного боргу. Судові витрати покласти на позивача.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 166 Господарського процесуального кодексу України.
          Так,  скаржник вказав, що позивач не надав копію відповіді на відзив відповідачу. 
          Крім того, скаржник зазначив, що враховуючи ситуацію, яка  склалася в країні щодо COVID-19,  відповідач  листом від 16.03.2020 року звернувся до позивача посилаючись на договір  від 30.05.2017 року №01/05-345 з проханням реструктурувати борг та скасувати пеню. Відповідь надана була листом позивача від 31.03.2020 року №01/05-182 в якому зазначено, що Державне  підприємство "Адміністрація річкових портів" не застосовуватиме п. 5.2 договору від 30.05.2017 року №01/05-345 до Приватного підприємства "Перлина-8" на платежі, прострочення яких виникне після 18.03.2020 року. Отже, відповідач мав законні підстави не сплачувати штрафні санкції за договором від 30.05.2017 року №01/05-345. 
          Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3106/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Перлина-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/3106/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Перлина-8" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/3106/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 24.05.2021 року. 
           22.06.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника позивача  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу  в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.            
          Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що у листі від 16.03.2020 року відповідач гарантував оплату  протягом 2-х місяців після «карантину» та чітко зазначив момент, до якого він просив  не нараховувати штрафні санкції - 12.05.2020 року. Натомість,  із настанням вказаної дати  та протягом 2-х місяців після  неї заборгованість  погашено не було, що беззаперечно, є підставою для  застосування штрафних санкцій. Навіть у вказано листі відповідач викладає  недостовірну інформацію і називає себе «сумлінним платником», при тому, вже мав заборгованість у розмірі 76400,00 грн за період, що передував введенню «карантину».
          Також, представник позивача наголосив, що відповідач  систематично порушував і продовжує порушувати  взяті на себе зобов`язання, зловживає процесуальними правами, шляхом подання необґрунтованих заяв до суду  та намагається в будь-який спосіб уникнути відповідальності у сфері  господарювання.
          12.07.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів  від представника відповідача  до суду надійшла відповідь на  відзив на апеляційну скаргу  в якому відповідача, зокрема, зазначив про відсутність боргу  з боку відповідача та необґрунтованість позовних вимог  Державного підприємства   "Адміністрація річкових портів".
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 21.04.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного підприємства "Перлина-8" - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
           30.05.2017 року між Державним  підприємством "Адміністрація річкових портів" (виконавець) та  Приватним підприємством "Перлина-8" (замовник) було укладено договір № 01/05-345 (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надавати замовнику послуги на платній основі по стоянці та швартуванню пасажирського теплоходу «Богдан Хмельницький» біля причалу № 5, а замовник - приймати та оплачувати надані послуги.
          Згідно п.  4.2 договору плата за надані послуги сплачується щомісячно у безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача до 7 числа поточного місяця, у якому надаються послуги.
          Відповідно до п. 4.3 договору  здавання послуг позивачем та приймання їх результатів відповідачем оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг, який відповідач зобов`язаний отримати у позивача до 5 числа місяця, який йде за звітним.
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами підписаний акт здачі-приймання наданих послуг № ДП-0000100 від 31.05.2020 року на суму 34200, 00 грн. Акти здачі-приймання наданих послуг № ДП-0000146 від 30.06.2020 року на суму 34200, 00 грн, № ДП-0000073 від 30.04.2020 року на суму 34   200, 00 грн, № ДП-0000039 від 31.03.2020 року на суму 34200, 00 грн підписані тільки позивачем.
          Відповідно до п.п. 4.4 - 4.6 договору у разі несвоєчасного отримання відповідачем акту здавання-приймання наданих послуг, акт підписується позивачем з позначенням про відмову у підписанні його замовником, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків. Відповідач протягом 5 днів із дня одержання акта здавання-приймання наданих послуг зобов`язаний вручити позивачу підписаний акт або мотивовану відмову у підписанні. У разі неотримання позивачем підписаного з боку відповідача акту здавання-передачі або обґрунтованих заперечень у його підписанні, акт підписується позивачем з позначенням про відмову у підписанні його відповідачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків.          
          Враховуючи, що матеріали справи не містять вмотивованої відмови відповідача від підписання актів здачі-приймання наданих послуг № ДП-0000146 від 30.06.2020 року на суму 34200, 00 грн, № ДП-0000073 від 30.04.2020 року на суму 34200, 00 грн, № ДП-0000039 від 31.03.2020 року на суму 34200, 00 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що дані акти вважаються погодженими. 
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції будь-яких пояснень, що зумовили неможливість підписання цих актів та/або зауваження до них в матеріалах справи відсутні.
          Згідно п. 1 ч. 2   ст. 11 Цивільного кодексу України   підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до ч. 1   ст. 193 Господарського кодексу України   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
          Згідно ч. 1   ст. 901 Цивільного кодексу України   за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
          Відповідно до ч. 1   ст. 526 Цивільного кодексу України   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Згідно    ст. 530 Цивільного кодексу України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Відповідно до  п.п. 2.1 - 2.2 договору, останній діє до 23.05.2018 року. Строк дії договору може бути змінено за згодою сторін, про що складається додаткова угода.
          Як вбачається з матеріалів справи, сторонами 16.05.2019 року було укладено додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору № 01/05-345 від 30.05.2017 року до 01.06.2020 року.
          Доказів продовження строку дії договору після 01.06.2020 року матеріали справи не містять. 
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  строк дії договору закінчився 01.06.2020 року.
          Згідно ч. 1   ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
          Враховуючи, що строк дії договору сплинув 01.06.2020 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем безпідставно було нараховано відповідачу плату за надання послуг по даному договору за червень 2020 року на суму 34200, 00 грн.
          Тобто, сума основного боргу становить 88258, 06 грн (122458, 06 грн - 34200, 00 грн).
          З огляду на викладене, та враховуючи, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 88258, 06 грн.
          Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 27360, 00 грн - штрафу, 13212, 51 грн - пені, 3   055, 03 грн - 3 % річних та 5216, 38 грн - інфляційних втрат, колегія суддів відзначає наступне.
          Відповідно до   ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
          Згідно ст.    549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          Відповідно до п. 5.2 договору у випадку прострочення відповідачем строку оплати, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення понад 20 днів відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 20 % від вартості послуг.
          Колегія суддів перевіривши розрахунок штрафу (з урахуванням оплати наданих послуг протягом червня 2020 року на суму 34200, 00 грн, яке є безпідставним) погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню частково у розмірі 20520, 00 грн.
          Відповідно до ч. 6   ст. 232 Господарського кодексу України   нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
          Отже, пеня підлягає нарахуванню тільки протягом шести місяців з дня прострочення зобов`язання.
          Заявлений позивачем період часу нарахування пені з 08.03.2020 року по 02.02.2021 року, як правильно встановлено судом першої інстанції знаходиться поза межами шестимісячного строку, встановленого   ст. 232      Господарського кодексу України. Крім того, у розрахунок пені включено заборгованість за червень 2020 року на суму 34200,00 грн.
          Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 7175, 44 грн - пені, нарахованої за період часу з 08.03.2020 року - 08.11.2020 року.
          Згідно ч. 1   ст. 612 Цивільного кодексу України    боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
          Відповідно до ч. 2   ст. 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів встановила, що нарахування здійснено, в тому числі, за прострочення оплати наданих послуг протягом червня 2020 року.
          Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині в сумі 2   381, 99 грн 3% річних та 4   076, 38 грн інфляційних втрат, нарахованих за період часу 08.03.2020 року - 02.02.2021 року.
          Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення в частині штрафних санкцій, що Відповідач  листом від 16.03.2020 року звернувся до позивача посилаючись на договір  від 30.05.2017 року №01/05-345 з проханням реструктурувати борг та скасувати пеню. Відповідь надана була листом позивача від 31.03.2020 року №01/05-182 в якому було зазначено, що Державне  підприємство "Адміністрація річкових портів" не застосовуватиме п. 5.2 договору від 30.05.2017 року №01/05-345 до Приватного підприємства "Перлина-8" на платежі, прострочення яких виникне після 18.03.2020 року. Отже, відповідач мав законні підстави не сплачувати штрафні санкції за договором від 30.05.2017 року №01/05-345, колегія суддів відзначає наступне. 
          Відповідно до п. 6.2 договору будь-які зміни та доповнення до цього договору мають силу, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані обома сторонами.
          Разом з цим, як правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами не укладено жодних додаткових угод про внесення змін до договору в частині звільнення від сплати штрафних санкцій, а лист № 01/05-345 від 30.05.2017 року складений та підписаний позивачем одноособово.
          Водночас, колегія суддів приймає до уваги  твердження позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що у листі від 16.03.2020 року відповідач гарантував оплату  протягом 2-х місяців після «карантину» та чітко зазначив момент, до якого він просив  не нараховувати штрафні санкції - 12.05.2020 року. Натомість,  із настанням вказаної дати  та протягом 2-х місяців після  неї заборгованість  погашено не було, що беззаперечно, є підставою для  застосування штрафних санкцій. Навіть у вказано листі відповідач викладає  недостовірну інформацію і називає себе «сумлінним платником», при тому, вже мав заборгованість у розмірі 76400,00 грн за період, що передував введенню «карантину».
          Посилання скаржника на наявність форс-мажорних обставин, викликаних епідемією COVID-19 та запровадженням карантинних обмежень, як на підставу звільнення від застосування штрафних санкцій є необгрунтованими, оскільки за пунктом 5.5 договору наявність відповідних обставин повинно бути підтверджено Торгово-промисловою палатою України, документального підтвердження від якої про наявність форс-мажорних обставин матеріали справи не містять.
          Щодо позовних вимог в частині зобов`язання усунення перешкоди у користуванні майном шляхом  звільнення гідротехнічної споруди причал № 5, колегія суддів відзначає наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем,  після закінчення строку дії договору  відповідач не звільнив місце стоянки біля причалу № 5 від пасажирського теплоходу «Богдан Хмельницький».
          Відповідач, як на підставу правомірності використання місця стоянки біля причалу № 5, посилається на додаткову угоду від 28.05.2020 року до договору № 01/05-345 від 30.05.2017 року.
          Відповідно до ч. 1   ст. 73 Господарського процесуального кодексу України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1   ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3   ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у       постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності         Закон України № 132-IX від 20.09.2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до   Господарського процесуального кодексу України   змінено назву         ст. 79 Господарського процесуального кодексу України    з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж       протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          Як вбачається з матеріалів справи, останні  не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції вказаної додаткової угоди.
          Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що  факт  укладення додаткової угоди від 28.05.2020 року до договору № 01/05-345 від 30.05.2017 року позивачем заперечується.
          Відповідно до   ст. 391 Цивільного кодексу України   власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
          З огляду на викладене, та враховуючи що строк дії договору закінчився 01.06.2020 року у відповідача відсутні правові підстави використовувати місце стоянки біля причалу № 5. 
          Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не звільнив місце стоянки від плавзасобу.
          Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині   звільнення  гідротехнічної споруди причал № 5, інв. № 1591.
          Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що  позивач не надав копію відповіді на відзив відповідачу, оскільки останній був направлений відповідачу, що підтверджується описом вкладення  у лист та поштовою накладною (а.с. 90-91) 
          При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідач не був позбавлений права ознайомитися з матеріалами справи, зокрема з відповіддю на відзив і не надіслання відзиву  не є безумовною підставою в розумінні ст. 277 Господарського процесуального кодексу України  для скасування оскаржуваного рішення.
          Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному  рішенні.  
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог. 
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги  Приватного підприємства "Перлина-8" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву,  висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.  
          Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
          Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). 
          Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                         ПОСТАНОВИВ:          
          
           1. Апеляційну скаргу  Приватного підприємства "Перлина-8"  на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021  у справі № 910/3106/21 залишити без задоволення.
           2. Рішення  Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/3106/21 залишити без змін.
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           4.   Матеріали справи №910/3106/21 повернути до Господарського суду міста Києва.   

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Коротун