Дата документу 21.09.2021 Справа № 337/5031/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 337/5031/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
№ 22-ц/807/2757/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики,
ВСТАНОВИВ

В листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10.04.2013р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 600 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 10.04.2014р., але до теперішнього часу відповідач борг не повернув. 
Крім того, 02.08.2013р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 1 000 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути  до 02.08.2014р., але до теперішнього часу відповідач борг не повернув. 
Також, 09.04.2013р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 813 500,00 грн., що еквівалентно 100 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, які останній зобов`язався повернути  до 09.04.2014р., але до теперішнього часу відповідач борг не повернув. 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2019р. було частково задоволено позов ОСОБА_1 , а саме з ОСОБА_3 на його користь стягнуто суму боргу за договором позики в загальному розмірі 4 399 198,00 грн. основного боргу, 1 299 089,14 грн. процентів за користування позикою, а також 333 384,22 грн. втрат від інфляції.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.11.2020р. скасовано рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2019р. та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог  про стягнення з відповідача сум позики за договорами позики від 10.04.2013р., 02.08.2013р. та 09.04.2013р. відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності, а також відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою. Водночас з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на підставі ст.625 ЦК України, було стягнуто 3% річних в сумі 93112 грн. та втрати від інфляції у сумі 333384 грн., які були нараховані за період з 17.12.2016р. по 03.12.2018р. виходячи з повних сум боргу за розписками.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача ОСОБА_3 за договорами позики від 10.04.2013р. та від 02.08.2013р. три проценти річних в сумі 94027,40 грн. та втрати від інфляції в сумі 124 800 грн., а також три проценти річних за договором позики від 09.04.2013р. в сумі 9008,71 доларів США.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановленог, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, 10.04.2013р.  уклали договір позики, за яким позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 600 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 10.04.2014р., але до теперішнього часу відповідач борг позивачу не повернув.
Крім того, 02.08.2013р. між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 000 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути  до 02.08.2014р., але до теперішнього часу відповідач борг позивачу не повернув. 
Також встановлено, що 09.04.2013р. між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 813 500,00 грн., що еквівалентно 100 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, які останній зобов`язався повернути  до 09.04.2014р., але до теперішнього часу відповідач борг позивачу не повернув. 
Факти укладання договорів позики та неповернення боржником за вказаними договорами запозичених грошових коштів стороною відповідача в даній справі не оспорюються, а також підтверджується наданими суду позивачем копіями розписок від 10.04.2013р. (арк.10), 02.08.2013р. (арк.12), 09.04.2013р. (арк.14), копіями договорів позики від 10.04.2013р. (арк.9), 02.08.2013р. (арк.11), 09.04.2013р. (арк.13), а також постановою Запорізького апеляційного суду від 11.11.2020р. у справі №337/5756/18 (арк.22-31, 111), а тому в силу ч.1, ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи.
Судом першої інстанції також встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 11.11.2020р. у справі №337/5756/18 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення основних сум боргу за вказаними договорами позики від 10.04.2013р., 02.08.2013р., 09.04.2013р. у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а також відмовлено у стягненні процентів за користування грошовими коштами. 
Водночас, вказаною постановою Запорізького апеляційного суду від 11.11.2020р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3 % річних в сумі 93112,96 грн. та інфляційні втрати в сумі 333384,22 грн., зокрема: за договором позики від 10.04.2013р. за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. інфляційні втрати у розмірі 124490,00 грн. та 3 % річних за період з 17.12.2016р. по 03.12.2018р. у розмірі 34769,59 грн., а разом 159259,59 грн.; за договором позики від 02.08.2013р. за період з 01.01.2017р. по 30.11.2018р. інфляційні втрати у розмірі 208894,22 грн. та 3 % річних за період з 17.12.2016р. по 03.12.2018р.у розмірі 58343,37 грн., а разом 267237,59 грн.
Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.04.2021р. зупинено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 11.11.2020р. до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року зазначена постанова Запорізького апеляційного суду скасована, відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст.625 ЦК України 3% річних за договорами позики від 10.04.2013р. та 02.08.2013р. за 715 днів прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 04.12.2018р. по 18.11.2020р. в сумі 94027,40 грн., стягнення інфляційних втрат за договорами позики від 10.04.2013р. та 02.08.2013р. за період з 04.12.2018р. по 18.11.2020р. в сумі 124800,00 грн., та 3% річних за договором позики від 09.04.2013р. за 1096 днів прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.11.2017р. по 18.11.2020р. в сумі 9008,71 доларів США.
Позовна заява мотивована тим, що оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконав грошового зобов`язання, а саме зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів за договорами позики від 10.04.2013р., 02.08.2013р., 09.04.2013р., яке є триваючим правопорушенням, то позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум боргу за договорами позики за весь час прострочення до моменту його усунення в межах трирічного строку позовної давності.

Натомість позивачем не враховано, що на наданими ним же договорами позики, сторони узгодили розмір процентів і зазначили у договорах що він становить нуль.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

З указаного вбачається, що положення частини другої статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовується у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Аналогічний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18.

Із матеріалів справи вбачається, що у договорах, укладених сторонами, погоджено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позичальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нуль процентів річних від простроченої суми.

Враховуючи свободу договорів, встановлену статтею 627 ЦК України, та погоджену сторонами нульову ставка процентів за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договорами позики, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Крім того, судова колегія виходить з того, що відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основних сум боргу за вищевказаними договорами позики, унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 травня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков