КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
21 вересня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 753/9906/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10916/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.
     суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «УНІВЕРСАЛ-ТРАНС» про стягнення коштів за завдання шкоди, -
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на лікування у розмірі 9 173,47 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 20 квітня 2019 року під час поїздки у маршрутному транспортному засобі № 526, р.н. НОМЕР_1 , перевізником якої є ПП «УНІВЕРСАЛ-ТРАНС», під керуванням водія ОСОБА_2 , їй було завдано тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, забою грудної клітини, колін та хребта. Пояснювала, що під час перевезення усі сидячі місця були зайняті, тому вона стояла біля кабіни водія, тримаючись за ручку сидіння, оскільки маршрутний транспортний засіб не було обладнано поручнями для тримання. Однак водій здійснив екстрене гальмування, що втриматись за поручень у позивача не вистачило сили і вона здійснила падіння, внаслідок чого і отримала вищевказані травми. Водій застосував екстрене гальмування для посадки пасажирів у тій зоні, де зупинка для маршрутного транспорту відсутня, чим і порушив ПДР. При цьому, водій не склав акт про нещасний випадок та не видав довідку із зазначенням відомостей про страховика. Також їй було завдано моральної шкоди, яка виражена у значній фізичній болі від отриманих травм, емоційному стресі, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та страху за своє здоров`я (а.с. 1-2).
У відзиві на позовну заяву представник ПП «УНІВЕРСАЛ-ТРАНС» Каченюк О.І. зазначав, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що 20 квітня 2019 року водієм ОСОБА_2 було порушено ПДР, що їй було завдано тілесних ушкоджень під час поїздки в маршрутному транспортному засобі, тому не доведено причинно-наслідковий зв`язок між тілесними ушкодженнями та діями водія. Розмір заявленої до відшкодування шкоди не містить належного обґрунтування та підтвердження, а до чеків з аптек про придбання лікарських препаратів не було додано ніяких доказів, що вони були необхідні для лікування травм внаслідок падіння в автобусі. Крім того, відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» полісом обов`язкового страхування серії АМ/5446438 від 09 листопада 2018 року зі строком дії до 08 травня 2019 року. Враховуючи вказане, просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 22-28).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 51-54).
Не погодившись з рішенням суду, 17 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення та направити справу на новий розгляд (а.с. 58-64).
На обґрунтування скарги зазначила, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Незважаючи на додані до позовної заяви докази суд першої інстанції не дослідив матеріали справи та не з`ясував обставин, що мають значення для справи.
Представник ПП «УНІВЕРСАЛ-ТРАНС» - адвокат Каченюк О.І. подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (а.с. 85-87).
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.
 
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Згідно з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивач звертаючись до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, зазначала, що 20 квітня 2019 року під час поїздки у маршрутному транспортному засобі № 526, р.н. НОМЕР_1 , перевізником якої є ПП «УНІВЕРСАЛ-ТРАНС», під керуванням водія ОСОБА_2 , їй було завдано тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, забою грудної клітини, колін та хребта внаслідок різкого гальмування.  
Проте на підтвердження вказаних обставин позивач не надала належних та допустимих доказів, зокрема, доказів отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння в маршрутному транспортному засобі 20 квітня 2019 року з вини водія ОСОБА_2 .
Таким чином, правильним є висновок суду, що виходячи з матеріалів справи неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок тілесних ушкоджень позивача із діями водія транспортного засобу, що належить відповідачу.
Додані до позовної заяви чеки з аптек та магазинів (а.с. 6-8) не підтверджують вказаних у позовній заяві обставин та не доводять здійснення витрат саме на лікування тілесних ушкодженьвнаслідок падіння в маршрутному транспортному засобі 20 квітня 2019 року.
Окрім того цивільно-правова відповідальність відповідача станом на 20 квітня 2019 року була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» з лімітом відповідальності за шкоду здоров`ю 200 000,00 грн., що підтверджується полісом обов`язкового страхування серії АМ/5446438 від 09 листопада 2018 року (а.с. 29).
Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій особі розмір завданої шкоди.
Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні позову з наведених підстав є правильним, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова