ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року	Львів	Справа № 260/962/20 пров. № А/857/8723/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Макарика В.Я., Улицького В.З.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №260/962/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-
головуючий суддя першої інстанції – Гебеш С.А.
час ухвалення – 09.01 год
місце ухвалення – м. Ужгород
дата складання повного тексту – 09.03.2021
                                                     В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області від 10 березня 2020 року про відмову в перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 28 лютого 2020 року за № 1847 вих. 2020 та  зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату без обмеження граничного розміру пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент виникнення права на отримання пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 28 лютого 2020 року за № 1847 вих. 2020, з 13 грудня 2019 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію за вислугу років з 2005 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року. Рішенням Конституційного Суду України № 7-р (ІІ)2019 від 13 грудня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України та встановлено, що ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає в первинній редакції. Таким чином, відновлено порядок перерахунку раніше призначених пенсій.
З метою поновлення конституційних прав на належне соціальне забезпечення, позивач звернувся до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії. Однак, рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10 березня 2020 року № 11 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії. Таке рішення позивач вважає незаконним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області від 10 березня 2020 року № 11 про відмову в перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01 січня 2020 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничним розміром, на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 28 лютого 2020 року №1847-вих.2020, з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн., що сплачений згідно квитанції від 14 квітня 2020 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що позивач з 2005 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Закарпатській області та отримує пенсію за вислугою років в розмірі 90 % сум місячної заробітної плати згідно зі статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991. Вказує, що Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, крім, зокрема, частини 3, 4, 6 та 11 статті 50-1. Зазначає, що перерахунок пенсій працівникам прокуратури здійснюється відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014. При цьому, діють норми вказаної статті щодо обмеження максимального розміру пенсій десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для його скасування.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Закарпатській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року, у розмірі 80% від суми місячного заробітку згідно поданих довідок про заробітну плату.
Після виходу позивача на пенсію останньому проводився перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням посадового окладу.
Останній перерахунок пенсії проведено по рішенню Ужгородського міськрайонного суду № 308/6960/16-а по довідці Прокуратури Закарпатської області № 18-153 вих. 16 від 17 червня 2016 року.
28 лютого 2020 року Прокуратурою Закарпатської області позивачу видано довідку за №18-47-вих.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, згідно якої розмір заробітної плати (грошового забезпечення) з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06 вересня 2017 року за відповідною (прирівняною) посадою начальника відділу прокуратури області становить 42921,94 грн.
Як вбачається із вказаної довідки, вона видана на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».
02 березня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури № 1847 вих. 2020 від 28 лютого 2020 року.
10 березня 2020 року відповідачем прийнято рішення № 11, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.
Із вказаного рішення слідує, що відповідач в обґрунтування відмови в перерахунку позивачу пенсії, зазначає, що відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р (ІІ)/2019 працівникам прокуратури згідно із Законом України «Про прокуратуру» перерахунок пенсії проводиться, зокрема, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Постановою КМУ «Про умови оплати праці прокурорів» № 1155 від 11 грудня 2019 року затверджено схеми посадових окладів для прокурорів Офісу Генерального прокурора прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур. При цьому, пунктом 7 постанови № 1155 встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсії, що призначені згідно з Законом України «Про прокуратуру», а тому права на перерахунок пенсії згідно поданої довідки не має.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.           
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.
За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько - слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991
Згідно з частинами 1, 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (чинного на час призначення позивачці пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від  віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків  від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах  пенсія  збільшується  на  2  відсотки,  але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Розмір виплат (крім посадових  окладів,  надбавок  за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
Відповідно до частини дванадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, обчислення (перерахунок) пенсій провадився за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Частиною сімнадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії  перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться  з  першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини,  що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач працював в органах прокуратури та набув право на пенсійне забезпечення у 2005 року на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції, чинній на час набуття такого права).
Станом на час призначення пенсії позивачу порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах дванадцятій та сімнадцятій статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991.
У подальшому, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011, до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 було внесено нову норму, згідно з якою, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсотків місячного заробітку.
Разом з тим, положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VI від 08.07.2011 не зазнали. Відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, що регламентували вказаний порядок та підстави.
Так, згідно з частинами тринадцятою та вісімнадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсій. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий період може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Надалі, Законом України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 внесено зміни, зокрема, частину вісімнадцяту вказаної статті викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Крім того, Законом України №213-VII від 02.03.2015 знову внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, а саме в частину п`ятнадцяту, згідно якої визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Також, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №213-VII було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру».
Нова редакція статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ звузила і обмежила зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності новою редакцією.
14.10.2014 прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII, який набрав чинності з 15.07.2015.
Водночас з 15.07.2015 втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.
Частина двадцята статті 86 Закону №1697-VІІ (в первинній редакції) мала такий текст: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, первісна редакція частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ та частина сімнадцята (з 01.10.2011 - вісімнадцята) статті 50-1 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.
Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у т.ч. стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року.
1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014, яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни: частину двадцяту статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 (набрала чинності 15.07.2015) викладено у такій редакції: «20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Разом з тим, Кабінет Міністрів України впродовж 2015-2019 років не визначив ні умов, ні порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури, що призвело до того, що в цей період часу жодному пенсіонеру, який  отримував  пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», перерахунок пенсії проведено не було.
У грудні 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019, яким положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Також Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7-р(II)/2019:
частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р (ІІ)/2019 повернуто працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій за Законом №1697-VІІ.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №334/3092/16-а, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.
Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019 впливає на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви позивача про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років на підставі виданої йому обласною прокуратурою довідки.
Зазначене рішення Конституційного Суду України стало підставою для звернення пенсіонерів, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», за отриманням актуальних довідок про заробітну плату та згодом до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок пенсії.
У рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 за результатами розгляду зразкової справи №560/2120/20 (висновки якого  відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом)  вказано, що твердження Пенсійного органу про той факт, що для реалізації пенсіонерами права на перерахунок пенсії, визначеного статтею 86 Закону №1697-VІІ (у редакції, що діє з 13.12.2019), обов`язковою умовою є прийняття урядом нової постанови про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, є хибним з огляду на те, що на момент прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення вже існувала суттєва різниця в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів, і така нерівність має усуватись Пенсійним Фондом України шляхом беззастережного (відносно дати ухвалення рішення про збільшення заробітку діючих працівників прокуратури) задоволення заяв пенсіонерів про перерахунок пенсії, поданих після 13.12.2019.
Таким чином відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивачу, але оскільки частина вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії та визначала умовою перерахунку пенсії за вислугу років працівника прокуратури збільшення заробітної плати за посадою, з якої ця особа звільнялася на пенсію) з 01.01.2015 є нечинною, то при здійсненні перерахунку розміру пенсії, наразі слід керуватись діючим законодавством, зокрема частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII в первинній редакції, дію якої відновлено Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(II)/2019.
При цьому, частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 в чинній з 13.12.2019 редакції, тобто в первинній редакції, не встановлює жодного відсоткового значення, яке має застосовуватись при перерахунку пенсії.  Буквальний зміст цієї правової норми свідчить лише на користь того, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються при підвищенні заробітної плати відповідним працівникам, які проходять службу в органах і установах прокуратури.
Відповідно до цього, відсоткове значення, яке застосовується при перерахунку пенсії повинно відповідати тому, на яке пенсіонер органів прокуратури вже набув право.
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що   позивачу ще в 2005 році призначено пенсію за вислугу років за Законом України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від заробітної плати, тому відмова у перерахунку на підставі поданої довідки Прокуратури Закарпатської  області №1847 вих.2020 від 28.02.2020  є  неправомірним.
Також судом першої інстанції вірно вказано, що застосування органом ПФУ частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014,  є недоречним, оскільки дана правова норма регулює виключно порядок призначення  пенсії, а не порядок її перерахунку.
Так, за змістом цієї частини «пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії».
Оскільки пенсія позивачу призначена ще в 2005 році, то зазначена вище норма, що набула чинності з 25.04.2015, аж ніяк не може на неї поширюватися, тим більше що вона погіршує становище особи, яка отримує відповідний вид пенсії.  
При цьому, суд наголошує, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А згідно із статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи
Оскільки в даному випадку перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної їй пенсії, то при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
У постанові Верховного Суду від 29.04.2020 (справа №490/5366/16-а) колегія суддів зазначила, що оскільки перерахунок пенсії пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Оскільки частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії та визначала умовою перерахунку пенсії за вислугу років працівника прокуратури збільшення заробітної плати за посадою, з якої ця особа звільнялася на пенсію) з 01.01.2015 є нечинною, то при здійсненні перерахунку розміру пенсії працівникам органів прокурори, які набули право на пенсію під час дії вищевказаної норми, наразі слід керуватись діючим законодавством, зокрема статтею 86 Закону №1697-VII, але при цьому, перерахунок належить проводити без врахування тих положень, якими обмежується відсоток розрахунку складових заробітної плати та максимальний розмір пенсії, позаяк вони погіршують становище тих громадян, які набули право на пенсію за нормами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Принцип верховенства права охоплює не лише змістовний аспект (правового відношення між людиною і державою на засадах визнання людини вищою соціальною цінністю), але й процедурний аспект, який базується на вимогах відповідності правотворчої та правозастосовної практики певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону, вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону; застосування покарання виключно на підставі закону та інше.
Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року (справа №308/11498/16-а) висловив правову позицію про те, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, то при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Крім того, у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №240/5401/18 Верховний Суд зазначив, що застосування нового відсоткового розміру до перерахунку пенсії є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Отже, безпідставним є застосування до спірних правовідносин норм Закону №1697-VІІ в частині визначення як відсоткового розміру пенсії, так і обмеження її максимальним розміром, оскільки вказаний закон поширює свою дію на працівників прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.
Що стосується доводів апелянта про те, що однією із підстав  відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу слугувала невідповідність поданої довідки належній формі, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки у рішенні про відмову у перерахунку пенсії вказана обставина не наведена.
Таким чином, рішення № 11 від 10 березня 2020 року про відмову у перерахунку пенсії не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання такого рішення протиправним і його скасування підлягають до задоволення, як  відповідні похідні позовні вимоги щодо зобов`язання провести належний перерахунок.
Як наслідок, на відповідача слід покласти обов`язок по здійсненню нового повного і належного перерахунку пенсії позивача починаючи з 01 січня 2020 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничним розміром, на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 28 лютого 2020 року №1847-вих.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №260/962/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. Я. Макарик 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 03.09.2021.