ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11463/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/915/21 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Костів О. З., Міщій О. Я., 
секретаря судового засідання - Іванюти О. М.,
за участю:
представника скаржника ПАТ "АБ" Укргазбанк" - Молинь Р. П., 
особи, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11463/15-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2021 року, постановлену суддею Сливкою Л. М. у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк «Укргазбанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Дмитра Васильовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , 
ВСТАНОВИЛА:
Заявник ПАТ«Укргазбанк» звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Дмитра Васильовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , у якій просить зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводу Д. В. передати до ДП«СЕТАМ» пакет документів для подальшої реалізації квартири АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 . 
В обґрунтування поданої скарги посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. перебуває виконавче провадження №61044943 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 27 жовтня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом у цивільній справі №607/11463/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за Кредитним договором № 41/ф-280808 від 28 серпня 2008 року у розмірі 27311,95 доларів США та 5685,85 гривень, а також 3654,00гривень судового збору. 22 січня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 13 жовтня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника. Відповідно до даної постанови проведено опис квартири АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 . Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 виїхав за межі території України 10.12.2019 року та назад не в`їжджав. Таким чином, встановлено, що боржником спірна квартира не використовується як постійне житло з 10.12.2019 року, тобто з дати виїзду за кордон. 25 березня 2021 року за вих. №519/255/2021 АБ «УКРГАЗБАНК» подано заяву, щодо передання пакету документів на ДП «Сетам» для примусової реалізації даної квартири. Згідно відповіді приватного виконавця Вариводи Д.В. від 20.04.2021 року пакет на реалізацію не передається у зв`язку з тим, що на дане нерухоме майно поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Представник заявника вважає, що вказані дії приватного виконавця порушують права стягувача у виконавчому провадженні. При цьому, представник заявника зазначає, що згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 виїхав за межі території України 10.12.2019 року та назад не в`їжджав, а тому, наявні обґрунтовані підстави вважати, що боржник не використовує дане житло як місце проживання та дія мораторію на дане житло не поширюється. З цих підстав просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2021 року у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк «Укргазбанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В., заінтересована особа ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ АБ "Укргазбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального права та постановити нову, якою скаргу ПАТ АБ "Укргазбанк" на дії приватного виконавця Вариводи Д. В. задовольнити, зобов`язавши останнього передати до ДП "СЕТАМ" пакет документів для подальшої реалізації квартири АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , а судові витрати, понесені скаржником, покласти на відповідача.

Зокрема зазначає, що місцевий суд, відмовляючи у задоволенні скарги, дійшов помилкового висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки однією із підстав поширення цього Закону на спірну квартиру є, серед іншого, місцем постійного проживання в ній позичальника/майнового поручителя. Однак ОСОБА_1 перебуває за кордоном та не використовує вказане житло як постійне місце проживання, а тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на нього не поширюється.

В судовому засіданні представник скаржника ПАТ "АБ" Укргазбанк" - Молинь Р. П. просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.
Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д. В. просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, а в його діях відсутні будь-які порушення Закону.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2016 року, ухваленим у цивільній справі №607/11463/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованість за Кредитним договором №41/ф-280808 від 28 серпня 2008 року у розмірі 27311,95 доларів США та 5685,85 гривень, а також 3653 гривень судового збору. На виконання вказаного судового рішення 27 жовтня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист №607/11463/15-ц. 
На підставі заяви стягувача 22 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61044943 з примусового виконання виконавчого листа №607/11463/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованість за Кредитним договором №41/ф-280808 від 28 серпня 2008 року у розмірі 27311,95 доларів США та 5685,85 гривень, а також 3653 гривень судового збору. 
13 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої здійснено опис квартири АДРЕСА_1 та накладено арешт на вказане майно.
При здійсненні виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. здійснювались виходи за адресою місця проживання боржника, про що свідчать Акти приватного виконавця від 11 вересня 2020 року та від 13 жовтня 2020 року. 
Як убачається із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №468 від 20 березня 2020 року, боржник ОСОБА_1 періодично здійснював перетини державного кордону України, дата останнього виїзду 10 грудня 2019 року через пункт пропуску Львів.
На звернення представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. надано відповідь за №1629 від 20 квітня 2021 року, у якій повідомлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є єдиною житловою нерухомістю боржника ОСОБА_1 , а заборгованість згідно іпотечного та кредитного договорів виражена в іноземній валюті - долари США. Згідно Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. За вказаних обставин наявні підстави, які перешкоджають передачі на реалізацію предмета іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .
Згідно з відповіддю Дочірнього підприємства Фаворит-2 Приватного підприємства Дружба сервіс - житло 1 за №31/1 від 22 травня 2020 року, ДП Фаворит-2 не володіє достовірними відомостями щодо осіб, які зареєстровані у житловому приміщенні. Згідно даних, які наявні у підприємства, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 (сестра власника цієї квартири ОСОБА_1 ).
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях приватного виконавця Вариводи Д. В. щодо відмови у задоволенні заяви ПАТ "Укргазбанку" про передачу ДП "СЕТАМ" пакету документів для подальшої реалізації спірної квартири порушень ЗУ "Про виконавче провадження" немає, оскільки заборгованість згідно іпотечного та кредитного договорів виражена в іноземній валюті - долари США, спірна квартира АДРЕСА_1 є єдиним нерухомим житловим майном ОСОБА_1 та останній в ній постійно проживає, тому на неї поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положенням статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
За змістом наведених положень закону метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,0 кв. м для квартири та 250,0 кв. м для житлового будинку. 
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).
Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19).
Суд першої інстанції встановивши, що спірна квартира АДРЕСА_1 не перевищує 140,0 кв. м., є єдиним житлом ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про те, що відчуження належної квартири не узгоджується із положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Стаття 447 ЦПК України встановила, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Оскільки в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення приватним виконавцем законодавства або перевищення повноважень при прийнятті рішення виходячи з положень ст.ст. 447, 451 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання дій і рішень державного виконавця у виконавчому провадженн інезаконними та правильно відмовив у задоволенні скарги.
Доводи апеляційної скарги про те, що на квартиру АДРЕСА_1 не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ОСОБА_1 у ній тривалий час не проживає , є необґрунтованими. 
Як вбачається з відповіді начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №468 від 20.03.2020, вона була видана приватному виконавцю Вариводі Д.В. через 4 місяці після виїзду ОСОБА_1 за кордон, і, на думку колегії суддів, ніяким чином не свідчить про його постійну відсутність, зважаючи також на те, що згідно з цієї ж відповіді ОСОБА_1 протягом 2018 - 2019 років неодноразово в`їжджав та виїжджав за межі України, що також було встановлено судом першої інстанції.
Заявником не надано будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 має в наявності інше житло для проживання та квартира АДРЕСА_1 не є його єдиним житлом.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Повно і всебічно з"ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ПАТ "Акціонерний банк «Укргазбанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В., оскільки останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла остаточного висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, а також про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Повний текст постанови виготовлений 29 вересня 2021 року.

Головуючий 
Судді