ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7002/21 Справа № 195/2077/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”  до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”
на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року, - 

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2020 року ТОВ “ОТП Факторинг” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат на 3 % річних. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №МL-0ВU/114/2008 року за умовами якого Відповідач-1 отримав кредит в сумі 54 000,00 дол. США.
Згідно п. 3 ч. 1 Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка 5.49 % відсотків річних + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з 11.03.2009 р. до 13.11.2009 р. - фіксована процентна ставка 8,37 % річних, з 11.09.2009 р. - плаваюча процентна ставка 6.47 % відсотків річних + FIDR .
Пунктом 1.9.1 ч.2 кредитного договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст. 3 цих і договорів) та/або умов договору поруки.
09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-0BU/114/2008 за умовами якого Відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання заповідати за повне та своєчасне виконання Відповідачем-1 всіх боргових зобов`язань які виникають з умов Кредитного договору №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року, та як солідарні із позичальником боржники.
25.11.2011 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року.
Таким чином, у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 04.10.2017 року Томаківським районним судом Дніпропетровської обл. по справі № 195/639/17 було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-310/64/2008 від 09.07.2008 року в розмірі - 28 157,47 дол. США, що еквівалентно 704 429,90 грн. та судовий збір - 10 566,45 грн.
Отже, судовим Рішенням, яке набрало законної сили стягнуто заборгованість саме у національній валюті — гривні.
Вищевказане рішення Томаківського районного суду м. Дніпропетровська по справі №195/639/17 від 04.10.2017 р. на сьогоднішній день фактично не виконано. Даний факт підтверджується наступними доказами: -Постановою про повернення виконавчого документа стягувану по боржнику ОСОБА_1 ; -Постановою про повернення виконавчого документа стягувану по боржнику ОСОБА_2 ; -Довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 10.12.2020 р. про стан боргу (розрахунок боргу).
Згідно Довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 10.12.2020 р., заборгованість за кредитним договором № МL-310/64/2008 від 09.07.2008 року не погашена та становить: -650 673,90 грн. - борг за кредитом.
Отже, Позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року у сумі 183 676,47 грн. за останні 3 роки, що передували зверненню до суду, а саме:
-125 059.35 грн. - інфляційні втрати за кредитом за період з 10.12.2017 року по 10.12.2020 року;
-58 617.12 грн.- заборгованість 3% річних за кредитом за період з 10.12.2017 року по 10.12.2020 року (а.с.2-3).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року у задоволенні позову ТОВ “ОТП Факторинг Україна” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку інфляційних витрат та 3 % річних за кредитним договором № ML-0BU/114/2008 від 09.07.2008 року у сумі 183676,47 грн. за останні три роки, що передували зверненню до суду — відмовлено (а.с.169-174).

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ “ОТП Факторинг Україна”, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить, рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.180-181).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №МL-0ВU/114/2008 року за умовами якого Відповідач отримав кредит в сумі 54 000,00 дол. США. (а.с.4-7).
09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-0BU/114/2008 за умовами якого Відповідач прийняв на себе зобов`язання заповідати за повне та своєчасне виконання Відповідачем-1 всіх боргових зобов`язань які виникають з умов Кредитного договору №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року, та як солідарні із позичальником боржники (а.с.12).
04.10.2017 року Томаківським районним судом Дніпропетровської обл. по справі № 195/639/17 було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-310/64/2008 від 09.07.2008 року в розмірі - 28 157,47 дол. США, що еквівалентно 704 429,90 грн. та судовий збір - 10 566,45 грн.
Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу по боржнику ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 714996,35 виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.22).
Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу по боржнику ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості у розмірі 714996,35 виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.23).
Відповідно позивач надає розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на 10.12.2020 р. на загальну суму 650673,90 грн. (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено обставини на які він посилається при зверненні до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 40 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України здійснив аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві з метою забезпечення однакового застосування законодавства у вирішенні справ зазначеної категорії, виявлення проблемних і спірних питань у судовій практиці.
Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і насамперед виникають у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Питання про цивільно-правову відповідальність за порушення грошових зобов`язань потребує ретельного вивчення та удосконалення, що зумовлено, зокрема, теперішньою ситуацією із кризою неплатежів.
Відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законами України від 7 грудня 2000 р. №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12 липня 2001 р. № 2664-ІП «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ), від 7 березня 1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування», від 1 липня 2004 р. № 1961- IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від 5 квітня 2001 р. № 2346-ПІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-ПІ), від 24 червня 2004 р. № 1875- IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875- IV ), Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах повноважень, що визначені Законом України від 20 травня 1999 p. № 679- XIV «Про Національний банк України».
За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, про що зазначено у постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15). ВСУ в цьому випадку, підкреслив, «що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання…», тобто сума, яка розраховується на підставі ст. 625 ЦК повинна розраховуватись у валюті зобов`язання. Якщо порушене зобов`язання в гривні, то в гривні, якщо в доларах США, то в доларах США.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору кредиту є іноземна валюта - долари США.
Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат заявлено позивачем у гривні, що виключає можливість стягнення такої суми. 
Натомість колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення 3% річних від суми боргу у валюті зобов`язання.
У Законі України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» зазначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівння цін на товари та послуги, які купує населення, невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
У рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі № 6-36736вов10 висловлена правова позиція, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України – гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. 
Тому норми ст. 625 ЦК щодо сплати борту з урахування встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, а зобов`язання між сторонами у цій справі визначено в іноземній валюті, тому суд правомірно відмовив в цій частині в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення апелянтом норм чинного законодавства на власний розсуд.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” – залишити без задоволення. 

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року, - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: