Справа № 127/29508/20
Провадження № 22-ц/801/1728/2021
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року	Справа № 127/29508/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницька обласна прокуратура,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кобзіною Альоною Сергіївною та Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Дернової В.В., в залі суду,

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018020020001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Позивач  ОСОБА_1 є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, і в ході досудового розслідування відносно неї мали місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадової (службової) особи (слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області) органу державної влади (Головного управління Національної поліції у Вінницькій області), що явилось підставою для її неодноразового звернення в суд із відповідними скаргами, а також було втрачено матеріали кримінального провадження, зокрема оригінал розписки, який підтверджував наявність заборгованості, і на підставі якої позивач планувала звернутись в суд у порядку цивільного судочинства.
Позивачем зазначено, що вказана протиправна бездіяльність слідчого та втрата останнім оригіналів документів призвели до того, що вона перебуває у стані нервового стресу, що спричиняє їй дискомфорт та завдає фізичних страждань, призвело до погіршення стану здоров`я та вплинуло на звичний спосіб її життя і чим відповідно їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 60 000 грн..
З урахуванням вказаних обставин, позивач ОСОБА_1  звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка на її користь в сумі 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути на її користь документально підтверджені судові витрати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року позов  ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 2270 грн моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судовий збір компенсовано за рахунок держави.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевим судом враховано, що кримінальне провадження №12018020020001231 на даний час є відновленим, тобто доведено факт його втрати разом із оригіналом розписки ОСОБА_2 , що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №233/3464/17  (провадження №61-45008св18), є підставою для стягнення моральної шкоди.
Також судом першої інстанції зроблено висновок, що моральна шкода у розмірі 2 270 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік») є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання ОСОБА_1 , яких вона зазнала. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір відшкодування моральної шкоди має відповідати розумності та справедливості, а також компенсувати позивачу перенесені моральні страждання та має бути значно більшим, а визначена судом сума не може бути достатньою для розумного задоволення потреб позивача. 
Незрозумілою для заявника є прив`язка суду першої інстанції до прожиткового мінімуму для працездатних осіб як для одиниці виміру при визначенні моральної шкоди.
Місцевим судом не в достатній мірі визначено глибину душевних страждань позивача та значно знижено розмір необхідної до виплати моральної шкоди, не враховано характер та тривалість вчинення бездіяльності та винесення незаконних рішень відносно позивача. Такі тривалі діяння спричинили позивачу моральний дискомфорт, постійні переживання та тривогу, що призвело до емоційного вигорання та значного погіршення стану здоров`я потерпілої.
Також, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подано Вінницькою обласною прокуратурою.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвали слідчих суддів, якими задоволено скарги представника ОСОБА_1 не встановлюють незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової службової особи – слідчого та органу державної влади – ГУНП у Вінницькій області. Незгода позивача з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. 
Будь – яких обставин фактичного виразу моральної шкоди, отриманої позивачем, судом в рішенні не наведено та не вказано, яких саме моральних страждань зазнала остання. 
Обставини справи, які суд визнав встановленими не доведені позивачем належними, достовірними та достатніми доказами. 
В апеляційній скарзі вказано, що копію боргової розписки ОСОБА_2 до суду не надано, її зміст є невідомим. Пряма дійсна шкода, яка завдана позивачу становить близько 1 000 грн, у той час як судом у відшкодування моральної шкоди стягнуто 2 270 грн без наведення фактичного змісту моральних страждань позивача, що свідчить про не співмірність прямої дійсної шкоди та суми моральної шкоди.
Також 15.07.2021 Вінницькою обласною прокуратурою на адресу суду надіслано доповнення до апеляційної скарги, у якому зазначено, що постановою дізнавача СД ВП №1 Вінницького РУП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 12.07.2021 кримінальне провадження №12018020020001231 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, внесене до ЄДРСР 28.03.2018, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Наведене свідчить, що позивачем обрано невірний спосіб порушеного права через ініціювання кримінального провадження, в той час як належним способом його захисту було своєчасне вирішення спору у цивільно – правовому порядку.
ГУНП у Вінницькій області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що надійшов до суду 09.08.2021 просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції встановлено, що слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018020020001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Позивач  ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні є потерпілою.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року у справі № 127/31859/18 було задоволено скаргу адвоката Кобзіної Альони Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого Лівобережного ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., яка полягає у відмові в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні № 12018020020001231 від 28.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №12018020020001231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, розглянути подані клопотання адвокатом Кобзіною Альоною Сергіївною в інтересах ОСОБА_1 , та провести слідчі дії, зазначені в клопотаннях, у строк, передбачений КПК України (а.с. 11-12).
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року у справі № 127/11645/19 було задоволено скаргу  ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України; постанову від 26.12.2018 слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., про закриття кримінального провадження № 12018020020001231, внесеного до ЄРДР 28.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України – скасовано (а.с. 19).
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі №127/29768/19 було задоволено скаргу адвоката Кобзіної А.С., скасовано постанову слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУ НП України у Вінницькій області Узун А.В. про закриття кримінального провадження від 17.08.2019 року, в порядку ст. 303, 304 КПК України (а.с. 24-25).
Крім того, наказом Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 03.06.2020 року №692 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області» за порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 296 від 14.04.2016 року, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018020020001231, керуючись положеннями статей 11, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано до слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Узун Антоніни Василівни (0105568) дисциплінарне стягнення у виді суворої догани (а.с. 69-70). 
Вказане стягнення було застосовано до слідчого Узун А.В. у зв`язку з втратою матеріалів кримінального провадження, яке відновлено на час ухвалення оскаржуваного рішення.
З урахуванням встановлених обставин, судом першої інстанції зроблено висновок, що відносно потерпілої у кримінальному провадженні №12018020020001231 – позивача  ОСОБА_1 мали місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадової (службової) особи (слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області) органу державної влади (Головного управління Національної поліції у Вінницькій області). 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (далі – Постанови) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
У пункті 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
У справі, яка переглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди зазначено незаконні, на думку позивача, дії слідчого щодо неналежного поводження з матеріалами кримінального провадження.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст. 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і правові висновки, викладені у постановах Верховного суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначена судом сума відшкодування моральної шкоди не може бути достатньою для розумного задоволення її потреб та має бути значно більшою, є безпідставними, оскільки жодних належних і допустимих доказів для визначення моральної шкоди в більшому розмірі позивачем суду не надано і матеріали справи не містять. 
Крім того, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, визначення розміру моральної шкоди в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги Вінницької обласної прокуратури про те, що ухвали слідчих суддів, якими задоволено скарги представника ОСОБА_1 не встановлюють незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової службової особи – слідчого Узун А.В. та органу державної влади – ГУНП у Вінницькій області хоча і заслуговують на увагу, однак вони не спростовують встановлених судом обставин справи, які, в сукупності та взаємозв`язку між собою, свідчать про наявність в діях посадової службової особи вчинення порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №296 від 14.04.2016, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018020020001231. Саме вказані дії щодо неналежної організації обліку та руху кримінальних проваджень з боку слідчого Узун А.В., зокрема ті, що призвели до втрати розписки, яка була частиною матеріалів досудового розслідування, мають причинно-наслідковий зв`язок із завданням позивачу моральної шкоди, яка проявилась у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявністю правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження не може бути виключно незгода позивача з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями, колегія суддів зазначає, що в даному випадку моральна шкода підлягає відшкодуванню не через незгоду позивача з прийнятими посадовими особами процесуальними рішеннями, а саме за наслідками вчинення службовою особою втрати частини матеріалів кримінального провадження. 
Щодо наданого Вінницькою обласною прокуратурою доповнення до апеляційної скарги, у якому зазначено, що постановою дізнавача СД ВП №1 Вінницького РУП ВВП ГУНП у Вінницькій області Палаша Ю.О. від 12.07.2021 кримінальне провадження №12018020020001231 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, внесене до ЄДРСР 28.03.2018, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, то судова колегія звертає увагу на наступне. 
Вказана постанова винесена дізнавачем після ухвалення судом оскаржуваного рішення, не була предметом дослідження суду першої інстанції і взагалі вона не спростовує обставин справи, зокрема, в частині втрати матеріалів кримінального провадження, що є окремою підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.
Відтак, наведене не свідчить про обрання позивачем невірного способу порушеного права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені в апеляційних скаргах доводи не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Враховуючи, те що апеляційні скарги залишаються без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно компенсувати за рахунок держави, оскільки остання звільнена від сплати судового збору в силу положень Закону України «Про судовий збір», а витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги Вінницькою обласною прокуратурою слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кобзіною Альоною Сергіївною та Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судові витрати понесені Вінницькою обласною прокуратурою у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за останньою.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко