Ухвала
 
06 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/5137/15-ц
 
провадження № 61-14190ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лефор Галини Іванівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сав-Дістрибьюшн», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «МТІ», товариство з обмеженою відповідальністю «Леново Україна», про захист прав споживача і відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сав-Дістрибьюшн» про захист прав споживача і відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на його користь 59 683,41 грн вартості комп`ютера Lenovo Моноблок та 500,00 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
 
У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лефор Г. І. на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лефор Г. І., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у вказаній справі є захист прав ОСОБА_1 як споживача послуг шляхом зобов`язання ТОВ «Сав?Дістрибьюшн» відшкодувати вартість придбаного неякісного товару - комп`ютеру Lenovo Моноблок, IdeaCentre A730, UAR708 (8E) 10123 (57319637), S/N: QS01147422, з урахуванням зміни ціни на загальну суму 60 636,28 грн, стягнення з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» неустойки у розмірі 38 454,16 грн, моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, тому, враховуючи, що ціна позову у даній справі становить 149 090,44 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн * 250 = 567 500,00 грн), Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: справа має виняткове значення для заявника. Заявник вказує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки внаслідок дій відповідача, позивач поніс значні витрати та не отримав товару належної якості.
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені обставини не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для заявника, оскільки доводи заявника зводяться до незгоди з судовим рішенням, однак жодним чином не обґрунтовують винятковість справи.
 
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року,   § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
 
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
 
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Лефор Г. І. подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лефор Галини Іванівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сав?Дістрибьюшн», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «МТІ», товариство з обмеженою відповідальністю «Леново Україна», про захист прав споживача і відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                      Н. Ю. Сакара      
                                                                                                           О. В. Білоконь
                                                                                                           О. М. Осіян