Ухвала
іменем України 
 
17 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 175/561/21
провадження № 51-3969 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця х. Чулошникова Оренбургської області РФ, громадянина України, який фактично проживає у АДРЕСА_1 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року. 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 рокуОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
 
За вироком суду першої інстанції,  ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 22 жовтня 2020 року близько 17:00 на ділянці 232 км пк 8 – 233 км пк 10 залізничного перегону станцій «Сурське» – «Привільне» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», розташованої в адміністративно-територіальних межах Дніпровського району Дніпропетровської області, побачив біля залізничної колії демонтовані вживані клемні болти у зборі, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаних деталей.
 
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 у період часу з 17:00 до 18:00, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зібрав та поклав до принесених із собою мішків 50 клемних болтів у зборі М22х75 (вживаних) ринковою вартістю 28 грн за 1 шт., на загальну суму 1400 грн, які належали структурному підрозділу «Апостолівська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».
 
Вказані 50 клемних болтів у зборі М22х75 ОСОБА_5 переніс на подвір`я за місцем свого проживання у будинок АДРЕСА_1 , після чого продав як металобрухт не встановленим у ході досудового розслідування особам, чим заподіяв АТ «Українська залізниця» матеріальний збиток на загальну суму 1400 грн.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку й особі обвинуваченого, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження. Скаргу розглянути за її участю.
 
На обґрунтування своїх доводів щодо призначення ОСОБА_5 суворого покарання у виді обмеження волі захисник посилається на те, що суд першої інстанції:
–не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку та дані про особу ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину, має постійне місце проживання та родину (цивільну дружину), має постійне місце роботи;
–належним чином не мотивував призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.
 
Захисник вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе при обранні йому покарання у виді мінімального розміру штрафу, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.
 
Крім того, захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний був перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
 
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
 
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 65 КК під час призначення ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є кримінальним проступком, особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, його ставлення до вчиненого, яке полягало у визнанні вини. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції визнав його щире каяття, та не встановив обставин, які обтяжують покарання. 
 
За сукупності вищенаведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 185 КК, у виді обмеження волі та із застосуванням статей 75, 76 КК.
 
Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції зазначив у вироку, що таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідає меті покарання, гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засади виваженості, яка включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
 
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду та зазначив, що суд першої інстанції з урахуванням положень статей 50,65 КК, щирого каяття ОСОБА_5 , яке суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, даних про особу ОСОБА_5 , у тому числі й тих, які були зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК, яке, як указав в ухвалі суд апеляційної інстанції, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
 
Також суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам захисника про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, зазначивши, що не вбачає підстав для призначення йому покарання у виді штрафу з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника. А також вказав, що при призначенні покарання у виді штрафу, на думку суду апеляційної інстанції, не буде досягнуто виховної мети покарання, крім того, це може призвести до суттєвого погіршення фінансового становища обвинуваченого, ураховуючи, що він не працевлаштований.
 
Зазначив суд апеляційної інстанції і про те, що захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 правопорушення чи вказували на можливість призначення йому покарання у виді штрафу.
 
Крім того, суд апеляційної інстанції послався на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 3 лютого 2020 року (справа № 309/2466/18, провадження № 51-2770кмо19), про те, що, з огляду на положення статей 420, 421 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку. Однак захисник в апеляційній скарзі не ставив питання про скасування оскаржуваного вироку суду в частині призначення покарання з ухваленням у цій частині нового вироку.
 
Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки ці висновки достатньою мірою мотивовані і відповідають вимогам закону.
 
Наведеними висновками судів першої й апеляційної інстанцій спростовуються доводи касаційної скарги захисника про те, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку та дані про особу ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину у вчиненому, наявність у нього постійного місця проживання та родини (цивільної дружини).
 
Щодо наявності постійного місця роботи, то зі змісту судових рішень та доводів апеляційної скарги (про які зазначено в ухвалі суду апеляційної інстанції) вбачається, що ОСОБА_5 не працевлаштований, що обґрунтовано було враховано судом апеляційної інстанції.
 
Водночас, посилаючись у касаційній скарзі на те, що засуджений працює, захисник не зазначив будь-яких обґрунтувань на підтвердження цих обставин та відсутні будь-які додатки, що підтверджують цей факт. 
 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які би свідчили про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання захисника про розгляд скарги за її участю не може бути вирішено на цьому етапі провадження за скаргою, оскільки такі питання вирішуються судом касаційної інстанції  у разі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду. Однак Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження за скаргою захисника.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого  ОСОБА_5 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року  та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_6                                     ОСОБА_2                         ОСОБА_3