П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12639/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – П`ятіна В.В., 

за участю: представника позивача – Севастьянової О.М.,
          представника відповідача - Коротких О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 420/12639/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання   протиправним  та  скасування  податкового  повідомлення-рішення № 0005761-0419-1509 від  22 жовтня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області, діючи на підставі статей 24, 26 Закону “Про місцеве самоврядування в Україні” прийняла рішення “Про встановлення місцевих податків і зборів на території Нерубайської сільської ради на 2019 рік”, згідно з Додатком  №1 якого в пункті 127 значиться, що ставка податку за квадратний метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати) на будівлі за класифікацією — будівлі для тваринництва (та інші за пунктом 127) є нульовою. Об`єкти нерухомості, що невірно, на  думку позивача, оподатковувалися в 2019 році належали ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 19.12.2017, укладеного з ТОВ “СВІНГ” та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 . Так, у пункті 1 Договору описуються об`єкти нерухомості, що є предметом купівлі – продажу і що за класифікацією є будівлями для тваринництва. 22 липня 2019 року відбувся перехід права власності належної позивачу нерухомості на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2020 року (справа № 495/5064/19) до іншої особи, що  також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 175376832 від 26.07.2019. Разом з тим ОСОБА_1 зазначив, що у базовому податковому періоді - 2019 році, позивач не був платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розумінні підпункту 266.1. ПК України,  так  як  згідно п.п.266.2.2. ПК України значиться, що не є об`єктом оподаткування, в тому числі, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що ОСОБА_1 було сформовано податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб № 0005761-0419-1509 від 22 жовтня 2020 року на суму 45 771,03 грн. Згідно інформаційних даних та на підставі даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно права власності на нерухомість за фізичною особою ОСОБА_1 значиться об`єкт нежитлової нерухомості: нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням від 26.06.2018 № 483-VII “Про встановлення місцевих податків та зборів на території Нерубайської сільської ради на 2019 рік” встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,75% розміру мінімальної заробітної плати, за 1 кв.м. бази оподаткування. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником, не займається виробництвом сільськогосподарської продукції та  відповідно до п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України, визначено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (в редакції до 01.01.2019). Відповідач вважав, що застосування цієї норми передбачає наявність двох умов, перша з них - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. З 2019 року нова редакція п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, зазначає, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Отже,  як  зазначив відповідач,  на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплату податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та те, що власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 25 січня 2021 року позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував   податкове  повідомлення-рішення Головного  управління  ДПС в  Одеській  області  № 0005761-0419-1509 від  22 жовтня 2020 року.
Стягнув з Головного  управління  ДПС в  Одеській області (код ЄДРПОУ   43142370,   вул. Семінарська, 5 м.Одеса) на  користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий  збір  у  розмірі 840,80 грн. (вісімсот   сорок  гривень  вісімдесяь копійок).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне  управління  ДПС в  Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником та не займається виробництвом сільськогосподарської продукції;
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 30.06.2020 Головним  управлінням  ДПС  в  Одеській   області  складено    податкове  повідомлення-рішення № 0109328-5306-1509,  яким   ОСОБА_1 за  платежем “податок  на  нерухоме  майно,  відмінне   від  земельної ділянки,  сплаченого   фізичними особами,  які  є    власниками  об`єктів   нерухомості” нараховано    суму    податкового  зобов`язання   у  розмірі  91   542,06 грн за  2019   податковий   період (а.с.9).
Не погоджуючись із прийняттям вказаного рішення ОСОБА_1 звернувся   до  ГУ  ДПС   в Одеській  області  зі  скаргою  від  28.09.2020 (а.с.10-11).
Головне управління ДПС в Одеській області листом від 30.10.2020 повідомило, що оскільки  запис про  об`єкт   нерухомого  майна   за  номером 1502796051210  в  Реєстрі   прав   на  нерухоме   майно  погашено 22.07.2019,  податкове  повідомлення -  рішення № 0109328-5306-1509  від 30.06.2020  скасовано та  прийнято    нове № 005761-0419-1509 від  22.10.2020 (а.с.15-16).
Так, 22.10.2020 Головним  управлінням  ДПС  в  Одеській   області  складено    податкове  повідомлення-рішення № 005761-0419-1509,  яким   ОСОБА_1 за  платежем “податок   на  нерухоме  майно,  відмінне   від  земельної ділянки,  сплаченого   фізичними особами,  які  є    власниками  об`єктів   нерухомості” нараховано   суму    податкового  зобов`язання   у  розмірі  45 771,03 грн. за  2019   податковий   період (а.с.12).
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що   ОСОБА_1   має право  на  пільгу,  встановлену підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 п. 266.2  ст.266  Податкового    кодексу  України,   отже наявні  підстави для визнання   протиправним  та  скасування  податкового  повідомлення-рішення № 0005761-0419-1509 від  22 жовтня 2020 року, оскільки докази того, що   ОСОБА_1 впродовж 2019 року  використовував належний йому на праві власності об`єкт нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської  діяльності, в  тому  числі, що  вони  здавались в оренду, лізинг, позичку, до  суду   надано  не   було.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).
За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Підпунктом   266.2.2   пункту   266.2   статті   266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Аналогічного висновку дійшов  Верховний   Суд  у   постанові  від  01.10.2019, справа  № 0340/1905/18 (К/9901/15596/19)
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, згідно договору купівлі –продажу від  19.12.2017 (а.с.13-14,т.1), технічного  паспорту   на  виробничий будинок  від 15.02.2018 (а.с.17-20,т.1),   ОСОБА_1 придбано у  приватну  власність  нежитлові   будівлі   загальною   площею   2 924,9 кв.м. за  адресою:    АДРЕСА_1 ,  яка  складається з  двох   складових  частин   об`єкта   нерухомого  майна:  будівля  пологового   відділення – 2 841,3 кв.м  та    будівля   навозоприймальника -83,6 кв.м.
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 01.07.2019   по  справі № 495/5064/19  визнав   за   ОСОБА_3  право  власності   на  нежитлові  будівлі, загальною  площею  2 924,9 кв.м., що  знаходиться    за  адресою: АДРЕСА_1 , що  складається  з   будівлі  пологового  відділення  та  навозоприймальника (а.с.25-26,т.1).
Також відповідно   інформації   з  Державного   реєстру   речових прав   на  нерухоме  майно  про  реєстрацію    права   власності 22.07.2019    внесено   запис  про  належність ОСОБА_3  права  власності  на  вищевказану  будівлю (а.с.22, т.1).  
Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що з норм підпункту “ж” підпункту 266.2.2    пункту    266.2    статті 266 Податкового   кодексу України вбачається, що вона не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
Також суд першої інстанції зазначив, що доказів того, що   ОСОБА_1 впродовж 2019 року  використовував належний йому на праві власності об`єкт нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської  діяльності, в  тому  числі, що  вони  здавались в оренду, лізинг, позичку, до  суду   надано  не   було.
Задля повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи апеляційний суд ухвалою витребував у позивача докази, які б підтверджували що на час володіння спірним нерухомим майном він був сільськогосподарським товаровиробником у розумінні положень податкового законодавства, та має пільги згідно підпункту “ж” підпункту 266.2.2   пункту   266.2  статті 266 Податкового кодексу України.
Так, на виконання ухвали суду від представника позивача надійшло клопотання, у якому надавався Договір купівлі продажу крупної рогатої худоби № 5 від 14.01.2019 , укладений між ОСОБА_1 та СТОВ "Агрофірма Чорноморська" та Договір підряду № 17 від 17.12.2018, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Білден Корпорейтед", предметом якого було виконання поточного ремонту корівника.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у   статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
В наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно з абзацом другим   статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою   класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у практиці Верховного Суду, викладеній у  постанові від 17 лютого 2021 року, справа № 820/3707/17 (К/9901/5045/17)
З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово акцентував на тому, що при вирішенні даної категорії спорів має значення, окрім іншого, саме віднесення платника податку до категорії "сільськогосподарських виробників", як от у  постанові від 10.04.2020, справа № 823/1751/17, від 24 .04.2020,справа № 540/2206/19.
Слід зазначити, що встановлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2   пункту   266.2   статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Так, відповідно рішення Нерубайської сільської ради № 483-VІІ від 26.06.2018 не встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме на будівлі для тваринництва (а.с.56,т.1).
Також відповідно технічного паспорту на нежитлові будівлі (а.с. 17-20, т.1), які належали позивачу мають наступне призначення: пологове відділення та будівля навозоприймальника, що підтверджує можливість використання таких приміщень у такій галузі господарства як тваринництво.
Відповідачем не надано доказів, щодо здачі в оренду нерухомого майна власником будівель та споруд, наявності лізингу, позички тощо.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції , що ОСОБА_1   має право  на  пільгу,  встановлену підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 п. 266.2  ст.266  Податкового    кодексу  України,  отже наявні підстави для визнання   протиправним  та  скасування  податкового  повідомлення-рішення № 0005761-0419-1509 від  22 жовтня 2020 року.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
Посилання апелянта на те, що  суд першої інстанції не врахував, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником та не займається виробництвом сільськогосподарської продукції не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.
Посилання апелянта на рішення Верховного Суду від 06.04.2020 № 420/879/19 колегія суддів вважає слушним, та зазначає, що апеляційний суд при ухваленні рішення дотримувався численної практики Верховного Суду щодо  розгляду даної категорії справ, у тому числі і цієї справи та дослідив технічний паспорт та призначення комплексу будівель, яке відповідає виду господарської діяльності – тваринництво. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 420/12639/20– залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
                 Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 28 липня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.