УХВАЛА

16 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/578/21
адміністративне провадження № К/9901/32615/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №500/578/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1, військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 05 лютого 2016 року включно та стягнути з відповідача на його користь індексацію грошового забезпечення за вказаний період із розрахунку базового місяця для нарахування індексації    - січень 2008 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати довідку про щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) за період з 07 лютого 2016 року по 23листопада 2018 року для обґрунтування позовних вимог;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 07 лютого 2016 року по 23 листопада 2018 року включно та стягнути з відповідача на його користь індексацію грошового забезпечення за вказаний період із розрахунку базового місяця для нарахування індексації    - січень 2008 року, в сумі 50218,31 грн; а також стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 23 листопада 2018 року з урахуванням абзацу 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що індексація    грошового забезпечення позивачу за період проходження військової служби в Збройних Силах    України проведена відповідно до норм  Закону №1282-ХІІ  та в межах прожиткового мінімуму. Сума індексації грошового забезпечення позивача обчислена відповідно до норм, правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів, що визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за вказаний період становить 0,00 грн щомісячно. Іншими словами, існує ймовірність проведення індексації доходів позивача в межах потрійної суми прожиткового мінімуму (грошового забезпечення, заробітної плати та пенсії), що суперечить нормам  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Не погоджуючись з ухваленими рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 31 серпня 2021 року.
За правилами частини першої    статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої        статті 129 Конституції України        серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає        стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України,    не підлягають касаційному оскарженню судові рішення судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього    Кодексу    розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом розгляду даної справи є нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення.
Тернопільський окружний адміністративний суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  у системному зв`язку з положеннями  Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня. 
Водночас законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених  Конституцією України  тощо.
Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
У касаційній скарзі скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з огляду на різну практику судів першої та апеляційної інстанцій щодо визначення базових місяців для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
Разом з тим Суд звертає увагу, що у наведених скаржником справах підстави позовних вимог, які впливають на вирішення індивідуального спору є відмінними, а саме: початковий період стягнення індексації грошового забезпечення; місяць (місяці) підвищення посадового окладу для визначення базового місяця (базових місяців) при проведенні індексації; час (місяць, рік) виключення позивачів із списків особового складу та всіх видів забезпечення з урахуванням останнього підвищення зміни тарифної ставки для визначення конкретної суми індексації грошового забезпечення; кількісне (один або кілька) та датоване визначення базового місяця; підстави відмови відповідача у проведенні індексації грошового забезпечення.
Таким чином в кожному конкретному випадку суду необхідно досліджувати та встановити конкретні індивідуальні обставини, що складають підставу позову.
Так, встановлення останнього підвищення посадового окладу позивачів (місяць підвищення), та, відповідно, визначення базового місяця для розрахунку суми індексації грошового забезпечення, кількісна зміна тарифних ставок та зазначення кількості базових місяців для здійснення відповідних розрахунків із зазначенням конкретної суми, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (перевищення або не перевищення порогу індексації, встановленого в розмірі 103 %), наявність підстав для іншого базового місяця при проведенні індексації, визначення базового місяця із встановленням конкретних умов для його зазначення та застосування до спірних правовідносин певних норм права з проведенням відповідних розрахунків - є істотними підставами пред`явлення позову і підлягають встановленню в ході судового розгляду кожної справи окремо.
Водночас скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність саме у цій справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
У касаційній скарзі скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19-а, від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17, 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17, від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17. 
Водночас посилання на висновок Верховного Суду в іншій справі безвідносно обставин справи, судові рішення в якій оскаржуються, не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень.
При цьому слід зазначити, що самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права недостатньо, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
У справі № 200/9297/19-а висновки Верховного Суду стосувалися питання дотримання судом апеляційної інстанції механізму надання роз`яснення змісту судового рішення, оскільки предметом перегляду судом касаційної інстанції була ухвали про роз`яснення судового рішення. Натомість судове рішення по суті позовних вимог у справі № 200/9297/19-а не переглядалось, тому висновки щодо визначення судом касаційної інстанції базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення це судове рішення Верховного Суду не містять, в інших справах обставини були відмінними від справи, рішення в якій оскаржуються.  
Вказуючи інші справи, скаржник зазначає про висновки Верховного Суду щодо того, що ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування є протиправним, сума індексації є складовою грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. 
Ухвалюючи оскаржувані рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що індексація грошового забезпечення позивачу за період проходження військової служби в Збройних Силах України, проведена відповідно до норм  Закону № 1282-XII    і сума індексації грошового забезпечення позивача обчислена відповідно до норм, правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів, що визначені Порядком № 1078 за вказаний період становить 0,00 грн щомісячно.
Отже, посилання скаржника на вказані справи є необґрунтованим. 
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3,  328,  333 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №500/578/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1, військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова