ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/786/20                                        Головуючий суддя І інстанції Григор`єв Б. П.
Провадження № 33/818/60/21                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 червня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1981 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 17 січня 2020 року об 17:30, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1 на перехресті пр. Льва Ландау та вул. Киргизькій в м. Харкові, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Mistsubishi, який інерцією відкинуло до автомобіля Ford Fusion внаслідок чого здійснив зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху України.

 
       Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу правопорушення.
В апеляційній скарзі вказує на те, що поліція прибула на місце події лише через 40 хвилин після зіткнення автомобілів, а тому не були допитані свідки цієї події. Суд першої інстанції не допитав свідків події та не допитав працівників поліції. Також зазначає, що суд першої інстанції за власної ініціативи не призначив у цій справі автотехнічну експертизу. В обґрунтування своєї невинності посилається на показання свідків, які перебували разом з ним у автомобілі.
Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав та копію постанови стосовно нього не отримував.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України), дійшов висновку про те, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
З метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить його власноручний підпис у зворотньому поштовому повідомленні (арк. 59). Також з цього поштового повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 отримав судову повістку 29.04.2021 року тобто у строк і спосіб, передбачений ч.1 ст. 277-2 КУпАП. Причини своєї неявки в судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не повідомив.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи.

       Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомостями схеми місця ДТП, поясненнями потерпілих, відомостями письмових пояснень, відомостями рапорту працівника поліції.
       Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 4), 17.01.2020 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем «МІТСУБІШИ», який енерційно відкинуло до автомобіля ФОРД, внаслідок чого здійснив зіткнення.
       З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 ознайомлений про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі. 
       Належить взяти до уваги і те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.
       Також не оскаржувались ОСОБА_1 дії працівника поліції, у встановленому законом порядку, щодо складання схеми місця ДТП.
       З відомостей цієї схеми (арк. 5) вбачається, що місцем події є перехрестя проспекту Л. Ландау та вул. Киргизької у м. Харкові. Також вбачається напрямки руху автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та потерпілих на цьому перехресті.
       З відомостями, зафіксованими у цій схемі ОСОБА_1 був згоден, оскільки беззаперечно підписав її.
В судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 17.01.2020 року близько 17-30 год. він керував автомобілем «МІТСУБІШИ», та рухався зі сторони проспекту Г. Сталінграду по проспекту Л.Ландау і здійснював маневр повороту ліворуч на вул. Киргизьку в м. Харкові. Він рухався на зелений сигнал світлофору, в цей час автомобіль «ШЕВРОЛЕ» переїжджав перехрестя на червоний сигнал світлофору та сталося ДТП.
Поряд з цим, в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що 17.01.2020 року близько 18-00 год. він керуючи автомобілем стояв на перехресті з проспектом Л.Ландау та йому необхідно було здійснити поворот ліворуч на проспект Л.Ландаую Він стояв на світлофорі, оскільки йому горіло червоне світло,Ю він дивився по сторонам. По проспекту Л. Ландау зліва від нього дві машини зупинилися в крайньому лівому ряду. Він бачив, як автомобіль ШЕВРОЛЕ збільшуючи швидкість намагався переїхати перехрестя на червоне світло. В цей час на перехресті автомобіль МІТСУБІШИ закінчував маневр та сталась ДТП. Після зіткнення автомобіль МІТСУБІШИ розвернуло та зачепило його автомобіль.
Відповідно до показання цього свідка об`єктивно вбачається, що автомобілі зліва від нього стояли на перехресті на забороняючий сигнал світлофору. В цьому ж напрямку і рухався автомобіль Шевроле під керуванням ОСОБА_1 , який об`єктивно повинен був зупинитись на забороняючий сигнал світлофору.
Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що 17.01.2020 року він був свідком ДТП. Він їхав з товаришем та бачив, як автомобіль Шевроле на великій швидкості переїжджав перехрестя на червоний сигнал світлофору, внаслідок чого сталась ДТП. 
Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також свідок ОСОБА_4 є безпосередніми очевидцями події зіткнення автомобілів, а їх показання є послідовними та узгоджуються між собою та об`єктивно спростовують твердження апелянта стосовно того, що він рухався на зелений сигнал світлофору.
Аналізуючи пояснення потерпілих, а також відомості схеми місця ДТП, об`єктивно вбачається, що автомобіль МІТСУБІШИ, під керуванням ОСОБА_2 , виконував маневр повороту ліворуч, а автомобіль ШЕВРОЛЕ під керуванням ОСОБА_1 не звертаючи увагу на забороняючий сигнал світлофора продовжив рух через перехрестя та здійснив зіткнення з автомобілем МІТСУБІШИ.
Відповідно до вимог п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху України, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Відповідно до зафіксованих у схемі місця ДТП напрямків руху автомобілів, а також пошкоджень автомобілів МІТСУБІШИ та ШЕВРОЛЕ вбачається, що автомобіль ШЕВРОЛЕ здійснив зіткнення своєю передньою частиною з правою частиною автомобіля МІТСУБІШИ, тобто водій Шевроле ОСОБА_1 об`єктивно повинен був бачити цей автомобіль попереду себе, який закінчував маневр повороту ліворуч проїжджаючи перехрестя, та надати йому можливість закінчити цей маневр. 
Поряд з цим, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не узгоджуються з поясненнями потерпілих та інших свідків, а оскільки вони є близькими родичами ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції ставиться критично до їх показань, оскільки ці свідки прагнуть уникнення відповідальності ОСОБА_1 .
Поряд з цим, як слушно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв клопотань про призначення судової авто технічної експертизи.
Подавши апеляційну скаргу, ОСОБА_1 також не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі, про допит свідків або про призначення експертизи.
Суд апеляційної інстанції за власною ініціативою викликав в судове засідання працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення,Ю а також потерпілих, які зазначені в протоколі. Потерпілий ОСОБА_2 отримав судову повістку, що підтверджується відомостями зворотного поштового повідомлення (арк. 58). Також судову повістку про виклик в судове засідання в суд апеляційної інстанції отримав інспектор поліції Сафонов Є.О., про що свідчать відомості зворотного поштового повідомлення (арк. 61).
Однак, в судове засідання в суд апеляційної інстанції 23 червня 2021 року зазначені свідки не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Отже, суд апеляційної інстанції використав усі процесуальні можливості для виклику цих осіб в судове засідання. 
       Невизнання своєї вини ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції розцінюється як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності, а доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які, в своїй сукупності, свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3 Е ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3Е Правил дорожнього руху України та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков