Ухвала
 
03 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 622/639/18
провадження № 61-6263ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Харківобленерго» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Харківобленерго» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у якому просив стягнути майнову шкоду завдану злочином з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 5 000,00 грн, з відповідача АК «Харківобленерго» у розмірі 13 070,80 грн, компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду завдану злочином з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 100 000,00 грн, з відповідача АК «Харківобленерго» у розмірі 718 070,80 грн.
 
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що факт протиправних дій відповідачів не доведено й судом не встановлено, як не доведено і не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів, а сама лише наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування, оскільки необхідною умовою є доведення наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, а також правильне визначення суб`єкта такої відповідальності. 
 
ОСОБА_1 10 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду звернення, яке зареєстровано як «касаційна скарга» та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2021 року судді-доповідачу Крату В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року касаційну скаргу повторно залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку, подавши відповідні докази; зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надання уточненої касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи.
 
У липні 2021 року судді-доповідачу передано матеріали на усунення недоліків направлені ОСОБА_1 до Верховного Суду на виконання ухвали Верховного Суду від 24 травня 2021 року, а саме: уточнену касаційну скаргу. 
 
В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 не викладено підстави касаційного оскарження судового рішення передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. ОСОБА_1 не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Сама по собі незгода з оскарженими судовими рішеннями без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. І. Крат