ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №  602/217/20	Головуючий у 1-й інстанції Ковтуновича О.В. 	
Провадження № 22-ц/817/778/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 

головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря - Стецюк М.А.
та сторін - представника КС "Самопоміч" Бойчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 602/217/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Півторака Володимира Михайловича на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., повний текст рішення складений 07 травня 2021 року, у справі за позовом Кредитної спілки "Самопоміч" до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення боргу, 

В С Т А Н О В И В:

       у лютому 2020 року КС "Самопоміч" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 182620 грн. 01 коп.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між КС «Самопоміч» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 763/4К від 16 січня 2019 року, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 40000,00 грн. на термін 12 місяців із сплатою 48 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 763/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №763/4K-1 від 16 січня 2019 року.
       17 січня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 764/4K, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 20000,00 грн. на термін 12 місяців із сплатою 48 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 764/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №764/4K-1 від 17 січня 2019 року.
       18 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 784/4К, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 35000,00 грн. на термін 12 місяців із сплатою 48 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 784/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 784/4K-1 від 18 березня 2019 року.
       25 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 787/4K, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 50000,00 грн. на термін 24 місяці із сплатою 60% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором №787/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 787/4К-2 від 25 березня 2019 року. 
       26 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 788/4K, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 50000,00 грн. на термін 24 місяці із сплатою 60% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 788/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 788/4K-2 від 26 березня 2019 року.
       27 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 789/4К, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 40000,00 грн. на термін 24 місяці із сплатою 60% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 789/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №789/4K-2 від 27 березня 2019 року.
       Згідно вищезазначених кредитних договорів погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіків розрахунків, що є їх невід`ємною частиною.
       Всупереч погодженим умовам, ОСОБА_1 не дотрималася визначеного графіку розрахунків і станом на 18 лютого 2020 року погасила лише частину боргу за вказаними договорами кредиту. Станом на 18 лютого 2020 року загальна сума заборгованості становить 182620,01 грн. 
       Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року позов КС «Самопоміч» до ОСОБА_2 , третьої особи: ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , що за договорами поруки № 763/4K-1 від 16 січня 2019 року, № 764/4K-1 від 17 січня 2019 року, № 784/4K-1 від 18 березня 2019 року, № 787/4K-2 від 25 березня 2019 року, № 788/4K-2 від 26 березня 2019 року, № 789/4K-2 від 27 березня 2019 року є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь КС «Самопоміч» боргу в сумі 182620,01 грн., яка складається із заборгованості: 
-за кредитним договором № 763/4К від 16.01.2019 року в сумі 20312,02 грн., з яких: 18119,00грн. сума неповернутого кредиту, 2193,02грн. - відсотки за користування кредитом;
-за кредитним договором № 764/4К від 17.01.2019 року в сумі 9816,81 грн. з яких: 8903,00 грн. сума неповернутого кредиту, 913,81 грн. - відсотки за користування кредитом;
-за кредитним договором № 784/4К від 18.03.2019 року в сумі 23854 95 грн. з яких: 21558,00 грн. сума неповернутого кредиту, 2296,95 грн. - відсотки за користування кредитом;
-за кредитним договором № 787/4К від 25.03.2019 року в сумі 45998,50 грн. з яких: 40741,00 грн. сума неповернутого кредиту, 5257,50 грн.- відсотки за користування кредитом;
-за кредитним договором № 788/4К від 26.03.2019 року в сумі 45967,79 грн. з яких: 41267,00 грн. сума неповернутого кредиту, 4700,79 грн. - відсотки за користування кредитом;
-за кредитним договором № 789/4К від 27.03.2019 року в сумі 36669,94 грн. з яких: 33091,00 грн. сума неповернутого кредиту, 3578,94 грн. - відсотки за користування кредитом.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Самопоміч» 2102 грн. судового збору. 
       В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Півторак В.М. просить скасувати рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Півторак В.М. зазначив, що судом не здійснено заміну сторін у дані справі, а саме не змінено статус ОСОБА_1 з третьої особи на співвідповідача.
       Враховуючи те, що боржник ОСОБА_1 є стороною у справі № 602/217/20 про стягнення стягнення заборгованості (майновий спір), а також те, що відносно боржника ОСОБА_1 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вважають, що суди першої та апеляційної інстанції повинні були виконати вимогу ст. 7 Кодексу України з процедури банкрутства та направити справу за підсудністю, а саме господарському суду Тернопільської області.
       При поданні позовної заяви КС "Самопоміч" в порушенні ст. 175 ЦПК України ввела суд в оману та вказала неправдиві дані, а саме, що на дату подання заяви до суду в іншому суді уже розглядались вимоги за даними кредитними договорами.
       Постановою господарського суду Тернопільської області у справі № 921/787/19 від 13.01.2021 року ОСОБА_1 визнано банкрутом, керуючим реалізацією майна банкрута ОСОБА_1 - призначено арбітражного керуючого Шимечка А.Я. П. 8 даного рішення, суд зобов`язав керуючого реалізацією здійснити процедуру погашення боргів боржника в порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства. Тобто судом встановлено факт фінансової неспроможності ОСОБА_1 .
       Представник КС "Самопоміч" Бойчук В.І. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Півторака В.М. у якому зазначив, що укладенні договори поруки між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 є дійсними.
       Відповідно до ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
       Процедура банкрутства не є підставою для припинення поруки. Крім того, згідно ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виконання зобов`язань боржника його поручителем.
       Скаржник посилається на ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.
       Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
       Звертаємо увагу суду, що боржником у справі № 921/787/19, яка розглядається в Господарському суді Тернопільської області є ОСОБА_1 , а у справі, по якій подано апеляційну скаргу предмет спору - стягнення заборгованості з поручителя на підставі договорів поруки, які укладені між Кредитною спілкою «Самопоміч» та ОСОБА_2 ОСОБА_1 не є стороною даних договорів поруки.
       Тому, відсутні будь-які законні підстави для передачі матеріалів справи №602/217/20 на розгляд Господарського суду Тернопільської області.
       Слід звернути увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 листопада 2019 року у справі № 922/1014/18, що «Укладаючи договір поруки, поручитель приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником, у тому числі й ті, що виникають внаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним поручителем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов`язок поручителя з несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором. Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника за цим зобов`язанням (за кредитним договором) з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим зобов`язанням (договором) не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор реалізував своє право на отримання коштів за договором кредиту шляхом звернення до суду з позовною заявою до поручителя до моменту припинення юридичної особи -боржника».
       У судовому засіданні представник КС "Самопоміч" Бойчук В.І. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Півторака В.М. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
        ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представник Півторак В.М. у судове засідання не з`явились, проте були повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, що підтверджується надсиланням їм на електронну адресу, зазначену ними же в апеляційній скарзі, судових повісток. Клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не поступило.
       Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 зазначена електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 - e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 і її адвоката Півторака В.М. - e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судові повістки, направленні на їх електронні адреси, були отриманні: ОСОБА_5 16.07.2021 року о 12 год 23 хв 44 сек; ОСОБА_1 - 16.07.2021 року о 12 год 23 хв 46 сек, Півторак В.М. - 16.07.2021 року о 12 год 23 хв 44 сек, що відповідає вимогам п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.
       Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та її адвокат Півторак В.М. про заміну свого місця проживання чи зміну електронної пошти під час розгляду справи не повідомляли.
       У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта ОСОБА_1 та її представника Півторака В.М. , а також ОСОБА_2 , які не з`явились в судове засідання без поважних причин.
       Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії "від 12.07.2007 року)
У рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментарів Сандерс проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегія суддів виходить з того, що якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. 
Отже, вжиття заходів для прискорення розгляду справи є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, оскільки поважність причин неявки ОСОБА_1 , її представника адвоката Півторак В.М. та ОСОБА_2 колегією суддів не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, розгляд справи апеляційним судом проводити у відсутності осіб, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Ціна позову у даній справі становить 182620,01 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн), а тому справа є малозначною у силу вимог закону.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Задовольняючи позов КС "Самопоміч", суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитними договорами виникла заборгованість на загальну суму 182620 грн. 01 коп., яка підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_2 , згідно укладених договорів поруки.
       З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що між КС «Самопоміч» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 763/4К від 16 січня 2019року, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 40000,00 грн. на термін 12 місяців із сплатою 48 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 763/4К, між СК "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 763/4K-1 від 16 січня 2019 р.
       17 січня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 764/4K, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 20000,00 грн. на термін 12 місяців із сплатою 48 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 764/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 764/4K-1 від 17 січня 2019 року.
       18 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 784/4К, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 35000,00 грн. на термін 12 місяців із сплатою 48 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 784/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 784/4K-1 від 18 березня 2019 року.
       25 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 787/4K, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 50000,00 грн. на термін 24 місяці із сплатою 60% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 787/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 787/4К-2 від 25 березня 2019 року. 
       26 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 788/4K, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 50000,00 грн. на термін 24 місяці із сплатою 60% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 788/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 788/4K-2 від 26 березня 2019 року.
       27 березня 2019 року між КС "Самопоміч" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 789/4К, за яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 40000,00 грн. на термін 24 місяці із сплатою 60% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором № 789/4К, між КС "Самопоміч" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 789/4K-2 від 27 березня 2019 року.
       Позивач виконав свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами та надав ОСОБА_1 відповідні грошові кошти.
       Відповідно із п. 4.1. Кредитних договорів, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
       Пунктами 2.1, 2.2 договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язання, забезпечених договором усім належним поручителю майном. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
        ОСОБА_1 не дотрималася визначеного графіку розрахунків, внаслідок чого станом на 18 лютого 2020року виникла заборгованість на суму 182620,01 грн, а саме:
-за договором № 763/4K: 21881 грн. основної суми кредиту та 9548 грн. нарахованих відсотків;
-за договором № 764/4K: 11097 грн. основної суми кредиту та 4924 грн. нарахованих відсотків; 
-за договором № 784/4К: 13442 грн. основної суми кредиту та 7756 грн. нарахованих відсотків;
-за договором № 787/4K: 9259 грн. основної суми кредиту та 15832 грн. нарахованих відсотків;
-за договором № 788/4K: 8733 грн. основної суми кредиту та 16513 грн. нарахованих відсотків;
-за договором № 789/4K: 6909 грн. основної суми кредиту та 13345 грн. нарахованих відсотків.
       Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ні третя особа ОСОБА_1 не заперечували щодо правильності розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя.
       Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
       В силу ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
       Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
       Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямована на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
       Як видно із змісту пунктів 1.1.1 договорів поруки, укладених між КС «Самопоміч» та ОСОБА_2 , відповідачка поручилась перед кредитором в обсязі та на умовах, установлених договором, за належне виконання ОСОБА_1 обов`язків (зобов`язань), що виникають із кредитних договір № 763/4К від 16 січня 2019 року, № 764/4К від 17 січня 2019 року, № 784/4К від 18 березня 2019 року, № 787/4К від 25 березня 2019 року, № 788/4К від 26 березня 2019 року, № 789/4К від 27 березня 2019 року (а.с. 34-39).
       Пунктом 2.3 договорів поруки визначено, що порукою забезпечується виконання поручителем зобов`язання (обов`язку) боржника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів за користування кредитом згідно фіксованої процентної ставки, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.
       Аналогічний правовий висновок відображено у постановах ВП ВС від 13.03.2018 року у справі №415/2542/15 та від 27.03.2019 року № 521/21255/13-ц.
       12.02.2020 р. КС "Самопоміч" на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу вих. № 26, згідно якої останню повідомлено, що у разі не виконання даної вимоги у вказані терміни, КС "Самопоміч" звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості, що призведе до збільшення суми боргу на суму понесених спілкою судових витрат. 
        ОСОБА_2 не відреагувала на направлену їй вимогу.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.
       Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом.
       Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
       Враховуючи умови договорів поруки, неналежне виконання позичальником умов кредитних договорів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 182620,01 грн.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.05.2020 року, залишеним без зміни постановою Тернопільського апеляційного суду від 30.03.2021 року та постановою Верховного Суду від 15.07.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, стягнуто із ОСОБА_6 (ще одного поручителя) 182620 грн в користь КС "Самопоміч". 
       Доводи апеляційної скарги щодо непроведення судом заміни ОСОБА_1 із статусу третьої особи на співвідповідача, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
       За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені у ньому.
       Згідно з частиною п`ятою статті 12        ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК України, суд зберігає об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.
       Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.
       Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
       Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
       Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктивний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав.
       Отже, визначення відповідача, співвідповідача, предмету та підстав спору є правом позивача.
       Як вбачається із матеріалів справи, що позивачем в даному спорі ОСОБА_1 визначена як третя особа і заяви про заміну її, як третьої особи на співвідповідача клопотання не заявлялось, а суд проводити такі процесуальні дії з власної ініціативи позбавлений права.
       Не заслуговують на увагу посилання апелянта щодо направлення справи для розгляду до Господарського суду Тернопільської області.
       Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі № 921/787/19 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 .
       Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник- юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.
       Згідно частини 3 статті 7 цього Кодексу, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
       У даній справі, КС «Самопоміч» просить стягнути з поручителя ОСОБА_2 , а не з позичальника ОСОБА_1 , суму заборгованості за кредитними договорами. 
       Отже, майнові вимоги позивача спрямовані до поручителя, який в розумінні норм Кодексу України з процедур банкрутства не є боржником, тому відсутні підстави для направлення справи до Господарського суду Тернопільської області.
       Колегія суддів вважає, що провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 не є підставою для припинення договору поруки, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання та звільнення поручителя від відповідальності. При цьому слід врахувати, що третя особа ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 не подали доводів та не надали доказів щодо припинення зобов`язання поручителя. Разом з тим, з матеріалів справи видно, що КС «Самопоміч» звернулася до суду з даним позовом у лютому 2020 року, тобто до визнання господарським судом боржника ОСОБА_1 банкрутом.
       Безпідставними є посилання заявника на те, що спірним рішенням проведено подвійне стягнення заборгованості по кредиту як із ОСОБА_1 Господарським судом Тернопільської області, так і Шумським районним судом із ОСОБА_2 , оскільки їх різний правовий статус: ОСОБА_1 - боржник, а ОСОБА_2 - поручитель. В справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 є третьою особою , а згідно вимог ст. 48 ЦПК України - сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач.
       Не відповідають дійсності посилання заявника на порушення судом норм ст. 175 ЦПК України, оскільки п. 10 цієї статті передбачає підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. 
       Матеріали справи не містять доказів подання до суду іншого позову до ОСОБА_2 , а подання позову до іншої особи не суперечить нормам процесуального законодавства.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України. суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Півторака Володимира Михайловича - залишити без задоволення.
       Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року - залишити без зміни.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, визначених ст. 389 ч. 3 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак