УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/1629/20
Провадження № 22-ц/4820/1067/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року (суддя Стасюк Р.М.) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 27.11.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646.
За умовами Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику ОСОБА_1 кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 45776,88 грн. 
Позивач вказував, що 21.06.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратило такі права.
За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашена, внаслідок чого, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором станом на 20.10.2020, яка становить 31938,89 грн. та складається з наступного:
- нараховані 3% річних у розмірі 1366,32 грн.;
- втрати від інфляції 2505,22 грн.;
- подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 2954,90 грн.;
- заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 15164,78 грн.; 
- заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 1885,94 грн.; 
- заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 6002,64 грн.;
- заборгованість по пені 2059,09 грн.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 у розмірі 31 938,89 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн.
       Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року позовні вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитом у розмірі 30 030,06 грн., 5000 грн. витрат на професійну правову допомогу, 1975,88 грн. судового збору, а всього 37 005,94 грн.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у зв`язку із закінченням строку позовної давності.
Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи, суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, не сприяв повному, об`єктивному розгляду справи.
Посилається на те, що всупереч вимогам ЦПК України та ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» суд не зазначив у рішенні докази сторони відповідача, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного стороною відповідача у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволення позову; норми права, на які посилалась сторона відповідача, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Тому апелянт просить переглянути справу з урахуванням його правової позиції, визначеної у відзиві, чого не було зроблено судом першої інстанції.
Апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності як за тілом кредиту, так і за відсотками та неустойкою.
Оскільки умовами Кредитного договору, укладеного між сторонами 27.11.2013, передбачені самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушенням з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу (траншу), а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підтвердження здійснення відповідачем розрахунків за кредитним договором будь-яких документів не надало. У додатках до позовної заяви відсутній документ, який би підтверджував факт повернення відповідачем будь-яких коштів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
Переривання перебігу позовної давності можливе лише діями безпосередньо позичальника. Проте, Банк не надав на підтвердження таких дій належних доказів (квитанцій, касового ордеру тощо), а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». На думку апелянта, розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок Банку є відповідна заява на переказ готівки. З розрахунку заборгованості не вбачається, коли був здійснений останній черговий платіж відповідачем за кредитним договором. Відповідач не вчиняв дій щодо погашення кредиту. Позивач звернувся до суду 4 грудня 2020 року. Таким чином, як вважає ОСОБА_1 , згідно документів, наданих позивачем, норм права, терміни позовної давності були пропущені. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.
Зазначає, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором.
Щодо вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних в межах строку позовної давності товариство зазначає, що якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки. Грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.
Право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та подвійної облікової ставки НБУ у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 27.11.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 (а. с. 9-13). 
Відповідно до п.1.1.1 Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 45776,88 грн. зі сплатою 35,9% річних, передбачених п.1.1.8 Договору. Строк дії кредиту 72 місяці з дати надання кредиту, передбачено п.1.1.6 Договору. 
Відповідно до п. 1.1.12.2 Договору сума щомісячних платежів становить 1556,00 грн.
Як вбачається з Додатку №1 до Додаткової угоди №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 до Договору про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 укладеної між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , залишок за кредитом становить 15496,87 грн., зі сплатою 35,9% річних, термін кредиту 15 місяців (а. с. 18, 19). Крім того, вбачається, що відповідачу надавалися канікули строком на 6 місяців, в період яких сума платежу становить 791 грн.
20.09.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, та Додатку №1 до Додаткової угоди №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 (а. с. 31-37, 38).
Отже, позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, станом на 20.10.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №014/0336/82/0140646 в розмірі 31938,89 грн., яка складається з наступного: 
- заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 15164,78 грн.; 
- заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 1885,94 грн.; 
- заборгованість з пені 2059,09 грн.; 
- заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 6002,64 грн.;
- нараховані 3% річних у розмірі 1366,32 грн.; 
- втрати від інфляції 2505,22 грн.;
- подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 2954,90 грн. (а. с. 26-30).
Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитом (за тілом кредиту) становить 15164,78 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1885,94 грн., заборгованість з пені 2059,10 грн. (а. с. 38).
Додатковою угодою №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 до Договору про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 сторони погодили дату остаточного погашення кредиту 17.07.2020 (а. с. 18).
Відповідно до п. 10.3 кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, тоді як розрахунок сум 2594,90 грн. здійснено позивачем виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.
Так згідно проведеного судом розрахунку розмір відсотків за період з 20.09.2019 по 17.07.2020 становить 4566,28 грн. 
Відповідач заявив про застосування строку позовної давності, як загального, так і спеціального (а. с. 69-72). 
Відповідно до Додатку №1 до Додаткової угоди №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 до Договору про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 , сторони узгодили суму заборгованості та графік її погашення (а. с. 18, 19). Так, згідно графіку погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення визначено, що залишок за кредитом становить 15496,87 грн., термін кредитування становить 15 місяців. Крім того, відповідачу надавались кредитні канікули терміном на 6 місяців, протягом яких сума платежу для щомісячного погашення кредиту становила 791,00 грн.
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 грн., на підтвердження чого надано копії договору про надання правової допомоги (а. с. 54); платіжного доручення про оплату послуг адвоката у розмірі 200 000 грн. (а. с. 58), заявки на надання правової допомоги (а. с. 59); акту про надання правової допомоги (а. с. 60).
Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що станом на день подання позовної заяви ОСОБА_1 не повернув отримані кредитні кошти за договором № 014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, докази такого повернення в матеріалах справи відсутні.
Суд вважає, що позивачем надано належні докази щодо існування заборгованості за кредитним договором №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, тоді як відповідачем не надано будь-яких доказів щодо відсутності заборгованості за вказаним договором.
У рішенні зазначено, що посилання представника відповідача на висновки, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс 18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18) як на підставу припинення зобов`язання, в зв`язку зі зверненням позивача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, судом оцінюються критично. Так як у вищезазначених постановах вказано, що правовідносини між сторонами є припиненими, якщо є рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.
Заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до суду 04.12.2020 за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто до спливу позовної давності. Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України відбулося переривання перебігу позовної давності.
Відповідач своїм правом з`явитися до суду і спростувати доводи позивача не скористався, свій розрахунок суду не представив.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд зменшив їх розмір та стягнув з відповідача на користь позивача 5000 грн. витрат на надання правової допомоги.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.
Згідно 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 31.10.2018 по справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №14-10цс18 та від 04.07. 2018 у справі №14-154цс18.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №444/9519/12 зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. 
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.
Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252-255 ЦК України.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Зважаючи на вищевикладене, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Посилання апелянта на те, що всупереч вимогам ЦПК України та ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» суд не зазначив у рішенні докази сторони відповідача, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного стороною відповідача у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволення позову; норми права, на які посилалась сторона відповідача, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування, є безпідставними з огляду на наступне. Так, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначав, що 21.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. вчинено виконавчий напис №597 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 126,31 грн. та 650 грн. за вчинення виконавчого напису; було відкрито виконавче провадження. Позовна заява ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», так само як і виконавчий напис, №597 від 21.02.2020, охоплює період з 20.09.2019 по 07.02.2020. Наявність виконавчого напису про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, припиняє правовідносини сторін кредитного договору, звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. 
Наявність невиконаного виконавчого напису не позбавляє кредитодавця на звернення до суду з позовом.
У своєму рішенні місцевим судом зазначено позицію відповідача, підстави відхилення його доводів. Хмельницький апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято справедливе рішення по суті вимог.
Водночас, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності як за тілом кредиту, так і за відсотками та неустойкою, що початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, є безпідставними. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині з урахуванням переривання перебігу позовної давності, оскільки сторонами було укладено додаткову угоду та погоджено заборгованість. Відповідач заборгованість визнав.
Необґрунтованим та таким, що не може бути підставою для скасування судового рішення є посилання ОСОБА_1 на те, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підтвердження здійснення відповідачем розрахунків за кредитним договором будь-яких документів не надало. Як встановлено судом, позивачем надано розрахунок заборгованості, тоді як відповідачем, в свою чергу, на спростування вказаного розрахунку (або підтвердження сплачених коштів, їх часу) жодних доказів не надано, що свідчить про те, що відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ЦПК України, в плані змагальності сторін у цивільному процесі. Так, змагальність сторін є одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Крім того, ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», і що розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок Банку є відповідна заява на переказ готівки, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Розрахунок заборгованості є лише одним з багатьох доказів, які суд першої інстанції оцінив у сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України. Відповідач суду першої інстанції власний розрахунок заборгованості не надав.
Безпідставними є аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Посилання апелянта на те, що переривання перебігу позовної давності можливе лише діями безпосередньо позичальника, проте, Банк не надав на підтвердження таких дій належних доказів (квитанцій, касового ордеру тощо), а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, є необґрунтованим та спростовується додатковою угодою, яку підписав ОСОБА_1 .
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів та є лише незгодою апелянта з прийнятим рішенням.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 17 серпня 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк