СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2021 р.                                                                Справа № 905/2161/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Шевель О.В. 
за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 1113 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у справі №905/2161/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Величко Н.В., повний текст складено 16.03.2021,
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія", м. Бахмут Донецька область
про стягнення 885014,33 грн
ВСТАНОВИЛА:
Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у справі №905/2161/20 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 885014,33 грн боргу, з яких 467322,65 грн - 3% річних, 417691,68 грн - інфляційні втрати, крім того, відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 13275,21 грн. Відстрочено виконання рішення до 01.09.2021 включно. 
Вказане рішення в частині відстрочення його виконання мотивовано тим, що:
- позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання або погіршення матеріального стану АТ "НАК Нафтогаз України", саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору; 
-позивачем у даній справі заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми нарахувань, у відповідності до ст. 625 ЦК України, на погашену основну заборгованість; 
- строк відстрочення, який просить надати відповідач, не є значним (біля шести місяців) і не перебільшує визначений ч.5 ст.334 ГПК України річний термін з дня ухвалення рішення;
- відповідач є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання).
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у справі №905/2161/20 в частині відстрочення виконання рішення суду до 01.09.2021 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні клопотання про відстрочення рішення суду. 
Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що відповідачем не доведена виключність обставин, за наявності яких можливо було б відстрочити виконання рішення. Також позивачем зазначено, що надані відповідачем докази скрутного фінансового становища є тільки одним із елементів, які свідчать про незадовільний фінансовий стан підприємства, ризики про збитковість підприємницької діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі №905/2161/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у справі №905/2161/20, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "08" червня 2021 о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх.
25.05.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 розгляд справи відкладено на 15.07.2021.
В судовому засіданні 15.07.2021 присутній представник відповідача підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити в силі, навела відповідні пояснення. 
Позивач в судове засідання 15.07.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить повернуте на адресу суду поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 08.06.2021), з відміткою пошти про вручення його адресату (а.с.241 т.5).
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.
Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог №39/5-718-21 від 27.01.2021) у загальному розмірі 885.014.33 грн., з яких: 3% річних у сумі 467.322,65 грн., інфляційні втрати в сумі 417.691,68 грн., крім того, сплачений судовий збір за розгляд цієї справи у розмірі 13.275,21 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу за зобов`язаннями жовтня 2018 року – квітня 2019 року.
Як зазначалось, рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у справі №905/2161/20 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 885014,33 грн боргу, з яких 467322,65 грн - 3% річних, 417691,68 грн - інфляційні втрати, крім того, відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 13275,21 грн. Відстрочено виконання рішення до 01.09.2021 включно. 
Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що:
- відповідачем порушено умови договору від 04.10.2018 №3449/18-БО-6 щодо здійснення своєчасної оплати вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків.
- відсутність основного боргу ТОВ «Бахмут-Енергія» за цим договором на дату відкриття провадження у цій справі (28.12.2020).
- предметом розгляду у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих на прострочену суму заборгованості 3% річних у розмірі 467.322,65 грн. та інфляційних - 417.691,68 грн. по зобов`язанням жовтня 2018 року – квітня 2019 року.
Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем подано заяву (вх.3237/21 від 16.02.21, вх.№04-18/1536 від 24.02.21) про відстрочку виконання судового рішення у справі №905/2161/20 у строк до 01.09.2021 включно. 
Вказана заява мотивована тим, що ТОВ "Бахмут-Енергія" отримує доходи виключно від реалізації теплової енергії, вартість якої, згідно з п.3, 5 ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 68 ЖК України, сплачуються споживачами до 20 числа місяця наступного за розрахунковим; споживачі сплачують лише 78,18 % від реалізованої відповідачем теплової енергії; згідно з концесійним договором від 24.07.2007 між ТОВ «Бахмут-Енергія» і Бахмутською міською радою та відповідних ліцензій відповідач є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання), у тому числі дитячих садків, шкіл, лікарень та населення; підприємство відповідача не має джерела фінансового ресурсу протягом опалювального сезону на сплату фінансових санкцій за рішенням суду у даній справі. Відповідач зазначає, що тільки після закінчення опалювального сезону в квітні 2021 року ТОВ «Бахмут-Енергія» буде мати можливість за певний час отримати кошти від споживачів та направити їх на погашення фінансових санкцій за рішенням суду у цій справі без наслідків, які можуть спричинити зупинку діяльності підприємства. При цьому відповідач зауважує, що хоча і порушив строки оплати газу, які встановлені укладеним з позивачем договором, але він не ухилявся від договірних зобов`язань та вчиняв дії, що спрямовані на проведення розрахунків з позивачем, тому і просить саме відстрочити виконання рішення у даній справі до 01.09.2021 включно, вважає такий строк відстрочки адекватним і таким, що надасть можливість виконати судове рішення самостійно.
На підтвердження таких аргументів відповідачем подано: фінансову звітність за 2019 рік; рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 09.09.2020 № 261 «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років…», від 13.10.2020 № 292 «Про підсумки підготовки підприємств житлово-комунального господарства Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади до роботи в осінньо-зимовий період 2020-2021 років», рішення виконавчого комітету Соледарської міської ради від 06.10.2020 № 179 «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років…»; розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за період 2016 – 9 міс. 2020 рр. на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води; розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за період 2016 – 9 міс. 2020 рр. на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися установам й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають установам й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води; довідку ТОВ «Бахмут-Енергія» щодо сум дебіторської заборгованості станом на 01.01.2021 в розрізі конкретних груп споживачів; листування щодо відшкодування різниці в тарифах, договори між постачальниками та ТОВ «Бахмут-Енергія» на надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачу, надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання природного газу, договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з додатками, перелік обов`язкових планових платежів по податках, сальдову відомість по будинкам, бюджет на 2021 рік по ТОВ «Бахмут-Енергія», Меморандум від 09.02.2021 про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої види між Кабінетом Міністрів України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НАК "Нафтогаз України" і Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування "Асоціація міст України", правовстановлюючі (статутні) документи ТОВ «Бахмут-Енергія», копії яких долучено до матеріалів справи.   
Розглянувши вказане рішення на предмет правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та на предмет порушень норм процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі. 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Тобто, підставою для розстрочки виконання рішення має бути існування об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання рішення.
При цьому, розстрочка виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.
Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином,   щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє   та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.
Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).
В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто відстрочення виконання судового рішення пов`язано з об`єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.
Із матеріалів даної справи вбачається, що ТОВ «Бахмут-Енергія» є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання).
Відповідно до статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.
Відповідно до положень статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. 
Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
В розумінні наведених норм, на відповідача покладений обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами споживачів м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району.
На момент звернення із заявою про відстрочення виконання рішення суду у даній справі тривав опалювальний сезон, що передбачає постійну діяльність відповідача із закупівлі енергоносіїв (природного газу, води) для виробництва теплової енергії.
За даними відповідача, споживачі оплачують отримані послуги з теплопостачання та гарячої води на 78,18 %. Всі отримані кошти скеровуються на господарську діяльність із виробництва теплової енергії. 
Відповідно до Звіту про фінансові результати підприємства відповідача за 9 місяців 2020 року, збитковість підприємства складає 45225тис грн
Підприємство відповідача отримує доходи виключно від реалізації теплової енергії, вартість якої, згідно з ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» сплачується споживачами до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
Згідно із Розрахунком обсягу заборгованості з різниці в тарифах за період з 2016 по 9 міс. 2020 року на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, заборгованість становить 65719154,25 грн. 
Згідно із Розрахунком обсягу заборгованості з різниці в тарифах за період з 2016 по 9 міс. 2020 року на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися установам й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають організаціям й установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, заборгованість становить 11293004,46 грн. 
Отже, на даний час підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, оскільки наявний дефіцит коштів пов`язаний із систематичними неплатежами з боку населення та бюджетних установ за спожиті послуги, а субвенції, які надаються державою, не мають постійного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію.
При цьому колегія суддів вважає доречною вказівку суду першої інстанції про те, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо відповідальності, встановленої ст.625 ЦК України за порушення грошових зобов`язань.
Однак, правильним, є прийняття до уваги судом першої інстанції тієї обставини, що предметом спору між сторонами є виключно суми нарахувань на погашену основну заборгованість. Заявлені у даній справі вимоги АТ "НАК Нафтогаз України" стосуються стягнення не основного боргу, а стягнення 3% річних та втрат від інфляції. Основний борг за договором №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 сплачено відповідачем у повному обсязі до відкриття провадження у цій справі, що не заперечується позивачем.
Колегія суддів вважає слушними доводи відповідача про те, що строк відстрочки виконання судового рішення, яку він просить, складає біля шести місяців і така затримка виконання рішення не є надмірно тривалою і створить умови для добровільного виконання боржником судового рішення, з урахуванням його реального майнового стану.
Таким чином, з урахуванням наведеного, а також враховуючи, що відповідач є єдиним постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м.Бахмут, м.Соледар та Бахмутського району, на якого чинним законодавством покладено обов`язок по безперебійному забезпеченню споживачів комунальними послугами (теплопостачання та гаряче водопостачання); предметом договору №3439/18-БО-6 від 04.10.2018 є поставка природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; підприємство відповідача отримує доходи виключно від реалізації теплової енергії споживачам і має обмежені джерела фінансового ресурсу протягом опалювального сезону, а субвенції, які надаються державою, не мають постійного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи відповідача щодо відстрочення виконання рішення суду у даній справі.
Позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання або погіршення матеріального стану АТ "НАК Нафтогаз України", саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору. Наведені ним аргументи проти задоволення заяви відповідача не підтверджені жодним доказом.
Колегія суддів також зазначає, що строк відстрочення виконання рішення у цій справі, який просить надати відповідач, не може бути визнаний надмірним і не розглядається як такий, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції. 
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02, ухвала від 07.10.2003). 
Оскільки питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання рішення на 6 місяців у справі № 905/2161/20, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції задовольняючи відповідну заяву ТОВ «Бахмут-Енергія» допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або "справедливого балансу" між сторонами, що може бути підставою для скасування рішень.
Таким чином, судом першої інстанції прийнято рішення про надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду у даній справі до 01.09.2021 з урахуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
Заперечуючи проти мотивів оскаржуваного рішення, позивач не наводить обґрунтувань, які саме негативні наслідки матимуть місце для позивача у разі відстрочення виконання судового рішення до вересня 2021, яким чином ці наслідки впливають на реалізацію господарської діяльності скаржника, його фінансовий стан, виконання ним зобов`язань перед контрагентами тощо.
Позивачем не надано належних доказів спростування встановлених господарським судом обставин, з огляду на що колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.
У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
За таких обставин, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються вищенаведеним. 
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи не призвели до задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного судового акту, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у даній справі в частині відстрочення виконання рішення залишається колегією суддів без змін, як таке, що відповідає завданню господарського судочинства, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному з`ясуванню всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 у справі №905/2161/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   19.07.2021 

Головуючий суддя                                                                    В.О. Фоміна

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель