КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 761/30148/20                                                                 Головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
Провадження № 22-ц/824/7902/2021                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
21 липня 2021 року                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України, Київської міської ради та відкрито провадження в частині уточнених вимог ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, відповідно до яких позивач просила визнати бездіяльність відповідача стосовно не укладення з нею у порушення пункту 4.1 рішення Київської міської ради № 498/498 в тримісячний строк попереднього договору такою, що не відповідає пункту 4.2 рішення, чинному законодавству, статтям 520, 525, 526 ЦК України та зобов`язати Київську міську державну адміністрацію укласти з нею попередній договір та основний договір на отримання житла.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 4 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Марс-1» було укладено генеральний договір про дольову участь у будівництві № К-7Б-18-1-5 щодо будівництва багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого забудовник після виконання взятих сторонами зобов`язань передає позивачу однокімнатну квартиру, загальною площею 63,41 кв. м, що розташована на 18 поверсі в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання за генеральним договором позивач виконала, сплативши забудовнику грошові кошти за будівництво об`єкта, але останній ухилився від виконання зобов`язань, в результаті чого вона не отримала у власність житло.
Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 12 лютого 2008 року № 119 Київську міську державну адміністрацію зобов`язано розробити за участю представників постраждалих громадян та визначити порядок відшкодування відповідно до законодавства вартості інвестицій, внесених постраждалими громадянами для будівництва житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр». 16 жовтня 2008 року рішенням Київської міської ради № 498/498 «Про розв`язання проблем потерпілих громадян від діяльності ГБК «Еліта-Центр» затверджено Порядок відшкодування вартості інвестицій, внесених постраждалими для будівництва ГБК «Еліта-Центр». Даний порядок розроблявся без участі постраждалих громадян, в ньому відсутні строки здійснення заходів з відшкодування. До цього часу, КМДА не виконує обов`язки, покладені на неї, внаслідок шахрайських дій з коштами громадян при будівництві житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр».
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач не отримувала ухвалу про відкриття провадження у справі і не знала про встановлені у ній строки для подання відзиву та відповіді на відзив, у зв`язку з цим була позбавлена права на надання відповіді на відзив, а також додаткових доказів у справі.
Суд не врахував той факт, що протягом 13 років жодних дій з боку Київської міської державної адміністрації не відбувається, щоб відновити порушені права потерпілих інвесторів від діяльності ГІБК «Еліта Центр» і вона виконує Укази Президента з порушенням, не враховує думку потерпілих, не встановлює строки виконання, що призводить до його не виконання. З 2006 по 2015 роки лише 267 інвесторам надано у власність 235 квартир у м. Києві, а станом на 2021 рік 1263 потерпілих інвестора не забезпечені житлом і по сьогоднішній день не відновлені їх права, відтакорганами місцевого самоврядування порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов і, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання суду апеляційної інстанції не направив, про причини неявки до апеляційного суду не повідомив.
Позивач також в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на електронну адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Київської міської державної адміністрації щодо не укладення з нею попереднього договору незаконною та зобов`язання відповідача укласти з нею попередній договір та основний договір на отримання житла, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності належними і допустимими доказами.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено, що 4 серпня 2005 року між ТОВ «Марс-1» та ОСОБА_1 було укладено генеральний договір про дольову участь у будівництві № К-7Б-18-1-5, відповідно до якого позивач надає цьому товариству грошові кошти з метою участі у будівництві житлового торгово-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , а ТОВ «Марс-1» по закінченню будівництва передає позивачу частину збудованого будинку на умовах та в обсязі, встановлених даним договором, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 63,41 кв. м, житловою площею 23,83 кв. м, розташовану на 18-му поверсі, будівельний номер К-7Б-18-1-5, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-16).
Із довідки МВС України від 12 вересня 2006 року № 13/6-4690 вбачається, що ОСОБА_1 визнана потерпілою та цивільним позивачем на суму спричиненої шкоди в розмірі 221 427,72 грн в рамках розгляду кримінальної справи № 07-4690 (а.с. 17).
Указом Президента України від 3 березня 2006 року № 185 «Про заходи щодо вдосконалення державного врегулювання у сфері будівництва житла та стабілізації ситуації на первинному ринку житла» з метою гарантування захисту прав громадян, постраждалих внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-Центр» було передбачено низку заходів щодо розв`язання проблеми забезпечення житлом зазначених громадян. Виконання цих заходів покладено на Київську міську раду та її виконавчий орган Київську міську державну адміністрацію.
На підставі Указу Президента України від 4 лютого 2008 року № 89/2008 «Про невідкладні заходи щодо розв`язання проблеми забезпечення житлом інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-Центр» Кабінетом Міністрів України видано Розпорядження «Про утворення комісії з розв`язання проблеми забезпечення житлом інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-центр» від 8 лютого 2008 року № 258-р.
Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо розв`язання проблеми забезпечення житлом громадян, постраждалих внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-Центр» від 12 лютого 2008 року № 119/2008, з метою забезпечення якнайшвидшого відновлення порушених прав громадян, постраждалих внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-центр», та опрацювання пропозицій щодо гарантування прав громадян у процесі інвестування будівництва житла було, зокрема, зобов`язано Київську міську державну адміністрацію розробити за участю представників постраждалих громадян та визначити порядок відшкодування відповідно до законодавства вартості інвестицій, внесених постраждалими громадянами для будівництва житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр», визначити строки здійснення заходів з їх відшкодування.
Рішенням Київської міської ради від 16 жовтня 2008 року № 498/498 «Про розв`язання проблем потерпілих громадян від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр» затверджено Порядок відшкодування відповідно до законодавства вартості інвестицій, внесених постраждалими громадянами для будівництва житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр» та попередній договір про переуступку права вимоги та поновлення права потерпілого від злочинної діяльності групи будівельних компаній «Еліта-Центр» на отримання житла.
Вказаним рішення з урахуванням змін та доповнень затверджено такий порядок: 1) сторони складають стосовно кожної земельної ділянки, що перебувала у віданні групи будівельних компаній «Еліта-Центр», списки потерпілих з визначенням сум фактично проплачених коштів та житлової площі, а також наявних обсягів подвійних продаж; 2) на підставі наведеної вище інформації та інформації щодо правового статусу земельної ділянки сторони визначають можливість поновлення прав потерпілих щодо будівництва житла на відповідній земельній ділянці; 3) черговість укладення попередніх договорів з потерпілими та черговість укладення договорів про участь у будівництві житла для потерпілих від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-центр» визначається зборами потерпілих по кожній земельній ділянці групи будівельних компаній «Еліта-центр»; 4) попередні договори з потерпілими про переуступку права вимоги та поновлення порушених прав на отримання житла укладаються добровільно за взаємною згодою сторін в порядку та на умовах, визначених законодавством; 5) виконавчий орган Київради (Київська міська державна адміністрація) укладає з потерпілими, які уклали попередні договори про відступлення права вимоги, замовником та забудовником договори про участь у будівництві житла для потерпілих від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-центр».
За змістом підпунктів 4.1., 4.3. пункту 4 Порядку відшкодування відповідно до законодавства вартості інвестицій, внесених постраждалими громадянами для будівництва житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр», затвердженого рішенням Київської міської ради № 498/498 від 16 жовтня 2008 року, попередні договори з потерпілими про переуступку права вимоги та поновлення порушених прав на отримання житла укладаються добровільно за взаємною згодою сторін в порядку та на умовах, визначених законодавством. Попередні договори укладаються з громадянами, які інвестували в будівництво житлових приміщень та визнані потерпілими у встановленому порядку. Для укладення договорів громадяни повинні надати документи, які підтверджують їх право на отримання житла. Черговість укладення попередніх договорів з потерпілими та черговість укладення договорів про участь у будівництві житла для потерпілих від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр» визначається зборами потерпілих по кожній земельній ділянці групи будівельних компаній «Еліта-Центр».
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України.
У частині першій статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Розкриваючи зміст засади свободи договору,статті 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є те, що вони суперечать актам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. 
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.
Цією нормою встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Згідно пункту 2.14. вищевказаного Порядку основний договір про переуступку права вимоги та поновлення права потерпілого від злочинної діяльності групи будівельних компаній «Еліта-центр» на отримання житла укладається за умови належного виконання попереднього договору, але не пізніше одного року з дня підписання попереднього договору у випадку прийняття рішення суду стосовно визнання чи невизнання цивільним відповідачем виконавчого органу Київради або винесення постанови слідчого про невизнання цивільним відповідачем.
Ураховуючи вимоги статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, тому при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України). 
Учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (частина друга статі 43 ЦПК України).
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
При цьому у відповідності до частин другої, четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими позивачем доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, з урахуванням вищевказаних вимог матеріального і процесуального закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем того, що вона згідно умов Порядку відшкодування відповідно до законодавства вартості інвестицій, внесених постраждалими громадянами для будівництва житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр» зверталась до КМДА з відповідною заявою про намір укладення попереднього договору не надано і таких доказів в процесі розгляду справи не здобуто.
Крім того, вказаним Порядком встановлено, що черговість укладення попередніх договорів з потерпілими та черговість укладення договорів про участь у будівництві житла для потерпілих від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр»визначається зборами потерпілих по кожній земельній ділянці групи будівельних компаній «Еліта-Центр».
Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відбулись збори потерпілих по земельній ділянці по АДРЕСА_1 , по якій було затверджено списки черговості потерпілих на укладення попередніх договорів. Разом з тим, не доведено, що позивач була включена до вказаних списків черговості, а також, що ці списки були передані Київській міській державній адміністрації.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що надані позивачем письмові докази не стосуються предмета доказування у спорі щодо визнання бездіяльності Київської міської державної адміністрації стосовно не укладення з останньою у порушення пункту 4.1 рішення Київської міської ради № 498/498 в тримісячний строк попереднього договору такою, що не відповідає пункту 4.2 цього рішення, чинному законодавству, статтям 520, 525, 526 ЦК України та зобов`язання відповідача укласти з позивачем попередній договір та основний договір на отримання житла.
Також, у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 577/3125/15-ц (провадження № 61-19625св18) зазначено, що «У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, необхідно доводити правомірність кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. У справі позивачка звернулась з позовними вимогами про установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідних договорів. Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 6, 12 - 15, 20 ЦК України, статті 3 - 5 ЦПК України) можна дійти висновку, що у разі відмови енергопостачальної організації чи споживача укласти договір про постачання електричної енергії, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. Отже, проаналізувавши вказані норми закону та врахувавши встановлені у справі обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачами як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, не надано умови, на яких вони просили зобов`язати укласти договір, а відтак відсутні законні підстави для задоволення таких позовних вимог».
В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з урахуванням мотивів позовної заяви та оцінки наявних доказів у справі, які стосуються предмета доказування, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні пред`явлених позовних вимог.
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не отримувала ухвалу про відкриття провадження у справі і не знала про встановлені у ній строки для подання відзиву та відповіді на відзив, у зв`язку з цим була позбавлена можливості на надання відповіді на відзив, а також додаткових доказів у справі, не заслуговують на увагу як безпідставні, адже відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали суду від 16 жовтня 2020 року про відмову у відкритті та одночасне відкриття провадження в частині позовних вимог до КМДА позивач отримала 3 листопада 2020 року за адресою, вказаною нею у позовній заяві (а.с. 104).
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК).
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень (пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).
Зважаючи на те, що позивачем не наведено поважних причин, що об`єктивно перешкоджали їй подати при зверненні до суду першої інстанції чи у встановлений законом строк під час розгляду справи всі наявні у неї докази, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, то долучені до апеляційної скарги письмові докази, якими вона обґрунтовує мотиви скарги, не можуть бути покладені в основу судового рішення суду апеляційної інстанції та відхиляється під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та їх суб`єктним складом, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 83, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                          Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                          С.А. Голуб

Д.О. Таргоній