КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
            Справа № 760/26768/19                              Головуючий у 1 інстанції: Ул'яновська О.В.
   Провадження № 22-ц/824/6914/2021                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 липня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду  м. Києва від 18 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначив, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2004 року з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Починаючи з грудня 2004 року він сплачував аліменти на утримання свого сина, проте у вересні 2008 року змушений був звільнитися з роботи за станом здоров`я і з цього часу його матеріальне становище погіршилося, оскільки через прогресуючу хворобу він не міг працювати. Витрати на його утримання, лікування та сплату аліментів лягли на його батьків, після чого у 2010 року він став інвалідом ІІ групи і поставлений на облік в УПСЗН Солом`янської РДА у м. Києві. Йому призначено соціальну допомогу, яка є єдиним доходом на теперішній час. При цьому Солом`янським ВДВС м. Києва з нього стягуються аліменти на дитину у розмірі 1/4 середньої заробітної плати по м. Києву, що з липня 2019 року становить 16249 грн., а тому розмір аліментів становить 4062,25 грн., який перевищує його дохід більш ніж у 2,5 рази, що порушує встановленні законом обмеження. ОСОБА_2 просить змінити розмір аліментів, які підлягають відрахуванню за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01.11.2004 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стягнення  з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.
Рішенням Святошинського районного суду  м. Києва від 18 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений. Змінено розмір аліментів, які підлягають відрахуванню за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2004 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення повноліття сином, на стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неможливість надати суду свої пояснення та докази через неповідомлення про розгляд справи. На думку апелянта присвоєння ОСОБА_2 другої групи інвалідності не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина. ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження наявності або відсутності у нього нерухомого майна та погіршення майнового стану. Згідно  довідки МСЕК позивач має можливість працювати на дому. У центрі зайнятості на обліку позивач не перебуває. Інвалідність ОСОБА_2 була встановлена в 2010 році, а з позовом він звернувся лише у вересні 2019 року. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 з серпня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 не сплачував аліменти на утримання сина взагалі і лише з грудня 2014 року почав сплачувати по 500 грн. Зменшення судом розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не відповідає вимогам ст. 182 СК України та призведе до порушень  прав та інтересів неповнолітнього сина. 
Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01 листопада 2004 року з ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку до досягнення повноліття сином, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на користь ОСОБА_1 , починаючи з 22 вересня 2004 року, та на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 22 вересня 2004 року (а.с. 4).
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і зменшив розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Суд виходив з того, що після ухвалення судового рішення, яким присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини, у позивача змінився матеріальний стан, за станом здоров`я він ніде не працює за станом здоров`я, оскільки є інвалідом другої групи та отримує соціальну допомогу, проживає разом з батьками, які йому матеріально допомагають та сплачують аліменти.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом будо порушено норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень вказаних норм аліменти на утримання дитини   можуть бути присуджені у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. 
При цьому ст. ст. 181, 192  СК України не передбачено можливості визначення судом способу стягнення аліментів шляхом зазначення у рішенні про стягнення аліментів у процентному відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, якщо рішенням  суду визначено стягнення аліментів у частці від доходу матері, батька, платник аліментів, звертаючись із позовом про зменшення розміру аліментів, має право просити суд визначити іншу меншу частку від його доходу, яка буде стягуватися з нього на користь отримувача аліментів. 
  ОСОБА_2 просить зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки від його доходів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не передбачено ст. ст. 181, 192  СК України.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .
Крім того, відповідно до положень ст. 192 СК України підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 не  надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. 
Позивач посилався на те, що у вересні 2008 року він був вимушений звільнитися з роботи за станом здоров`я. З цього часу його матеріальне становище погіршилося, оскільки через прогресуючу хворобу він не міг працювати, у 2010 року йому було присвоєно другу групу інвалідності і призначена відповідна соціальна допомога, яка є його єдиним доходом. 
Проте позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності у нього інших доходів, а також нерухомого або рухомого майна, що не надає суду можливості оцінити його майновий стан.
Саме по собі присвоєння ОСОБА_2 другої групи інвалідності не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, а тому суд першої інстанції помилково вважав доведеним наявність підстав для зменшення аліментів, присуджених до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до положень ст. 182 СК  України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.  Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Враховуючи викладене, рішення Святошинського районного суду  м. Києва від 18 січня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Святошинського районного суду  м. Києва від 18 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.