ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/10/21  Номер провадження 33/814/314/21	Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судового засідання Гринь А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника – адвоката Беркути Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Собіщиці Володимирецького р-ну Рівненської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, -
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 454 гривень 00 копійок судового збору.
За постановою суду ОСОБА_1  визнано винуватим за те, що він 27 грудня 2020 року о 19 годині 35 хвилин по вул. Полтавській у м. Решетилівка Полтавської обл. керував транспортним засобом Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що: відеофіксація події здійснювалась поліцейськими не безперервно, а надана суду нарізка відеофрагментів, не дає змогу повною мірою зрозуміти обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; особі, яка притягається до адміністративної відповідальності поліцейськими не пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та відповідне направлення для такого огляду не надавалось.
Також ОСОБА_1 зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №246887 від 27 грудня 2020 року є недопустимим доказом, так як у цьому протоколі: час вчинення адміністративного правопорушення – 19 година 35 хвилин, не відповідає даним відеозапису, з яких вбачається, що автомобіль о 19 годині 28 хвилин уже стояв на узбіччі; не вказано, що апелянт відмовився у встановленому законом порядку, а саме від огляду, що проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП; відсутні підпис ОСОБА_1 про роз`яснення останньому прав, передбачених ст.63 Конституції та ст. 268 КУпАП і посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
Одночасно на обґрунтування апеляційних вимог у цій частині скаржник вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено фактично у відсутності двох свідків, до нього не долучено письмові пояснення свідків, рапорт іншого працівника поліції, та пояснення в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не відбиралися.
У свою чергу, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено його права, передбачені ст.268 КУпАП, оскільки розглянуто справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи.
Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року, посилаючись на те, що указаний процесуальний строк пропущено з поважних причин, у зв`язку з тим, що копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 отримав 23 березня 2021 року.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та поліцейського Остапенка О.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 294 КУпАП  постанова судді по справі про  адміністративне  правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова щодо ОСОБА_1 прийнята Решетилівським районним судом Полтавської області 09 березня 2021 року без участі апелянта. У справі наявний супровідний лист суду першої інстанції від 10 березня 2021 року про направлення копії оскаржуваного судового рішення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, у той час як докази отримання копії постанови апелянтом засобами поштового зв`язку – відсутні. У подальшому, з матеріалами справи, у тому числі й зі змістом оскаржуваного судового рішення, апелянт ознайомився 24 березня 2021 року (а.с. 23).
Таким чином, наведені вище обставини свідчать про необізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з прийнятим місцевим судом рішенням та його мотивами, що необхідно вважати як об`єктивні перешкоди для подання апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності подано 30 березня 2021 року, що підтверджується вхідним штампом місцевого суду. 
За таких обставин, зважаючи на те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано в межах десятиденного строку з дня ознайомлення зі змістом прийнятого судом першої інстанції судового рішення, яке стосується інтересів апелянта та враховуючи встановлені вище об`єктивні обставини, що вплинули на дату подання апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності указаний процесуальний строк на апеляційне оскарження пропущено не було, а тому відсутні підстави для його поновлення, як про це просить ОСОБА_1 .
За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.
Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Адміністративна відповідальність  за статтею 130 КУпАП настає, зокрема за  відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених місцевим судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, яким надана правильна юридична оцінка, та є обґрунтованим.
Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №246887 від 27 грудня 2020 року, 27 грудня 2020 року о 19 годині 35 хвилин по вул. Полтавській у м. Решетилівка ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова) та відмовився від огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, якими передбачено, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин (а.с. 2).
У свою чергу, дані наведеного протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивно узгоджуються з даними відеозаписів від 27 грудня 2020 року, записаних на технічному носієві інформації, якими підтверджено, що 27 грудня 2020 року у вечірній час доби ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцією, після чого на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків (а.с. 4). 
Висновки місцевого суду також стверджуться показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, будучи у встановленому законом порядку попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, підтвердили судам першої та апеляційної інстанцій, що 27 грудня 2020 року їх було залучено поліцейськими як свідків факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що апелянт відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу, та повідомив, що не пам`ятає чи пропонували поліцейські особі, яка притягається до адміністративної відповідальності пройти медичний огляд, тобто ніяким чином не спростувавши та не підтвердивши останню обставину.
Разом з тим, допитаний свідок ОСОБА_2 не тільки підтвердив такі показання у тому, що ОСОБА_4 відмовився від проходження наведеного огляду на місці, а й засвідчив факт відмови апелянта від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі на вимогу поліцейського. Крім того, цей свідок апеляційному суду підтвердив факт роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 .
Ці свідки підтвердили в апеляційній інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складався у їх присутності, а тому твердження апелянта про протилежне у цій частині є неспроможними.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що той факт, що свідки у суді апеляційної інстанції не могли згадати деякі обставини, повідомляючи, що вже їх не пам`ятають, прямо пов`язаний з плином часу, оскільки допит апеляційним судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювався майже через 8 місяців після вчинення апелянтом адміністративного правопорушення.
Об`єктивних підстав не довіряти таким показанням наведених свідків немає.
Поліцейський ОСОБА_5 у судах першої та другої інстанцій підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та зазначив, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та і у закладі охорони здров`я у присутності двох свідків – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що і було засвідчено останніми.
Сам ОСОБА_1 в апеляційному суді хоча і не визнав винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину, однак суду повідомив, що 27 грудня 2020 року по вул. Полтавська у м. Решетилівка Полтавської обл. він керував транспортним засобом Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцейськими, а також підтвердив факт його відмови на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу. Щодо проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я, то апелянт спочатку зазначив, що проходження медичного огляду працівники поліції не пропонували, однак у подальшому пояснив, що з поліцейськими у лікарню не поїхав, а сам би поїхав.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не ставилась вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, є безпідставними, оскільки спростовуються як показаннями свідка ОСОБА_2 та фактично самого апелянта.
Щодо тверджень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що йому працівниками поліції не надавалось направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, то ці доводи також є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився від проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я, а тому, враховуючи, що законом не передбачено примусове доставлення водія до закладу охорони здоров`я, у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення апелянта на такий огляд, який за змістом ст. 266 КУпАП проводиться виключно в присутності поліцейського.
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 як доказу.
Так, у вказаному вище протоколі наведені свідки факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, із зазначенням їх анкетних даних (у тому числі й адрес проживання), указано, що до протоколу додається відеозапис. Такий протокол складений уповноваженою на це особою – поліцейським СРПП №3 Решетилівського ВП капітаном поліції Остапенком О.В., підписаний останнім, двома свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та апелянтом без будь-яких застережень чи зауважень. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, положеннями ст.268 КУпАП, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_2 та засвідчено підписом самого ОСОБА_1 у протоколі. За змістом цього протоколу автомобіль Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , передано іншому водієві ОСОБА_6 , що засвідчено її підписом та підтверджено апелянтом під час апеляційного розгляду.
При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені дії ОСОБА_1 , які охоплюються диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, здійснено посилання на п.2.5 ПДР України, яким регламентовано, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, та указано, що за порушення таких вимог ПДР України передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, яка настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Місцевий суд, розглянувши справу у межах протоколу про адміністративне правопорушення, правильно встановив фактичні обставини із констатуванням конкретно визначеного альтернативного діяння, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вчинення саме якого і ставилося у вину ОСОБА_1 у протоколі. Такі обставини цей суд встановив на підставі безпосередньо дослідженої у судовому засіданні сукупності доказів, які повністю підтверджують винуватість апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому вину та не викликають сумнівів у суду, а саме те, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці за допомогою спеціального технічного засобу, так і у медичному закладі, що фактично було підтверджено і самим апелянтом в апеляційному суді. Таким чином, твердження представника апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі протоколу є неспроможними.
Водночас, незначні розбіжності у часі, що містить технічний носій інформацій, на якому записано відеозаписи від 27 грудня 2020 року з протоколом, формальне недотримання поліцейським юридичної термінології при документуванні матеріалів не є тим релевантним фактором, який свідчить про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу. До того ж, самим апелянтом не оспорюється факт виконання ним функцій водія у часі та місці, встановленому судом першої інстанції. 
Так, апеляційний суд зауважує, що для вирішення питання про те чи може порушення стати підставою для визнання доказів недопустими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт порушення, але й встановити, що отримані докази є результатом такого порушення.
Крім того, доводи апелянта про неповноту відеофіксації не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваної постанови, оскільки наведені вище показання та відповідні їм письмові докази у їх сукупності, які взаємопов`язані та взаємоузгоджуються як між собою, так і фактично з твердженнями апелянта, безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин встановлених місцевим судом.
Згідно з п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. 
Судом встановлено, що апелянт є водієм, що підтверджується даними довідки СРПП№1 Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП у Полтавській області від 28 грудня 2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 14 жовтня 2010 року
Отже, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.33 КУпАП, правильно наклав стягнення на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Щодо доводів апелянта про здійснення розгляду справи без його участі та, як наслідок, порушення прав, передбачених ст.268 КУпАП, то можливість реалізації даних процесуальних прав апелянту та його представнику було надано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, якими останні й скористалися в повному обсязі.
Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скрагу - без задоволення.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                         О.М. Корсун