ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року                                                                       Справа №924/1437/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Павлюк І.Ю. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" на рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. у справі №924/1437/20 (суддя Грамчук І.В., повний текст рішення складено 02.06.2021 р.)

за позовом Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго"
про стягнення 68493,63 грн., з яких 1649,10 пені; 323,36 грн. - 3% річних; 66521,17 грн. збитків
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. задоволено позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" про стягнення 68493,63 грн., з яких 1649,10 пені; 323,36 грн. - 3% річних; 66521,17 грн. збитків. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1649,10 грн. пені; 323,36 грн. 3% річних; 66521,17 грн. збитків, 2102,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати. Відмовити позивачу у стягненні інфляційних нарахувань, 3% річних, пені та збитків за поставлений природний газ згідно договору №1352/18-БО-34 від 01.10.2018 р. Судові витрати із сплати судового збору покласти на позивача.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з неправильним встановленням обставини, які мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою поданих відповідачем доказів, а тому, оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 240721 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" на рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.21р. у справі №924/1437/20, запропоновано позивачу надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання скаржнику в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
Позивач не скористався наданим йому правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.10.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та міським комунальним підприємством „Хмельницьктеплокомуненерго” (споживач) укладено договір постачання природного газу №1352/18-БО-34, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. 
Згідно п. 1.2. договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання ,які не є бюджетними установами.
Пунктом 2.1. договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. природний газ обсягом до 300 тис. куб. м. 
Відповідно до п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом прийому-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20грн. 00коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 9488,64 грн. (п.5.2. договору).
Пунктом 5.4 договору, сторони встановили, що загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно з п. 6.3 договору споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015р. поширювалася дія ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" (п.1).; в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу (п.2).
У пункті 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Згідно з п. 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 (п`ять) років.
Згідно з п. 12.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018р. по 17.10.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.
До договору вносились зміни шляхом укладення додаткових угод №№ 1,2,3,4,5,6,7,8 до договору постачання природного газу від 01.10.2018 року.    
Матеріали справи не містять доказів в підтвердження припинення або визнання недійсним Договору та Додаткових угод до нього.
На виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу природний газ згідно Актів приймання - передачі від 30.11.2018р. на суму 6149622,08 грн., від 31.12.2018р. на суму 12107449,86 грн., від 31.01.2019р. на суму 12727324,40 грн., від 28.02.2019р. на суму 8914888,69 грн., від 31.03.2019р. на суму 7058789,38 грн., від 30.04.2019р. на суму 2902033,79 грн. Загалом позивачем поставлено відповідачу природного газу на суму 49860108,20 грн.
Акти приймання-передачі підписані представником відповідача без поправок та зауважень, а також скріплені відтиском печатки.
Відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий природний газ своєчасно не виконав.
Також позивачем долученої до матеріалів справи виписку про рух коштів між контрагентами за період з 01.10.2018р. по 31.10.2020р.
У відповідності до п.3.13 додаткової угоди №4 до договору постачання природного газу від 01.10.2018р. передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періодуфактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визнгаченому п.5.7 цього договору.
Пунктом 5.7 додаткової угоди №4 відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: - постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не наддав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору; - постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт – претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; - споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чиним законодавством України.
Оскільки відповідач у встановлені договором терміни не здійснив оплату заборгованості, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго", про стягнення 68 493,63 грн., з яких 1649,10 грн. пені; 323,36 грн. - 3% річних; 66     521,17 грн. збитків.
В обґрунтування позову посилався на порушення відповідачем встановленого договором постачання природного газу № 1352/18-БО-34 від 01.10.2018р. обов`язку оплати природного газу протягом визначеного договором строку, посилається на положення ст.ст. 11, 509, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 173,175,193 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.01.2021 відкрито провадження у справі №924/1437/20.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 05.04.2021 закрито підготовче провадження у справі №924/1437/20 та призначено справу №924/1437/20 до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 09:10 год. 29 квітня 2021 р.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 р. розгляд справи №924/1437/20 відкладено на 26.05.2021.

Дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази по суті спору суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та стягнення з міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" 68 493,63 грн., з яких 1 649,10 пені; 323,36 грн. - 3% річних; 66 521,17 грн. збитків.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  відповідач не належно виконував зобов`язання за Договором постачання природного газу №1352/18-БО-34 від 01.10.2018.
Долучені позивачем до матеріалів справи докази підтверджують неналежне виконання відповідачем умов Договору постачання природного газу №1352/18-БО-34 від 01.10.2018. 
Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та збитків, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є арифметично правильними, у зв`язку з чим  позовні вимоги підлягають задоволенню

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 1 649,10 пені; 323,36 грн. - 3% річних, однак колегія суддів вважає, що  в частині стягнення з відповідача 66 521,17 грн. збитків, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Стаття 626 ЦК України передбачає свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та міським комунальним підприємством „Хмельницьктеплокомуненерго” (споживач) укладено договір постачання природного газу №1352/18-БО-34, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. природний газ обсягом до 300 тис. куб. м.; (додаткова угода №2) постачальник зобов`язується поставити споживачеві з 01.10.2018р. по 31.10.2018р. році природний газ обсягом 600,0 тис.куб метрів, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору, (додаткова угода №4) постачальник зобов`язується поставити споживачеві з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. році природний газ обсягом 7980,000 тис.куб метрів, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору, (додаткова угода №5) постачальник зобов`язується поставити споживачеві з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. році природний газ обсягом 6806,467 тис.куб метрів, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору, (додаткова угода №8) “кількість та фізико-хімічні показники природного газу”  замовлений споживачем на квітень 2019р. обсяг (об`єм) природного газу , зазначений в таблиці цього пункту у наступній редакції : квітень 2019р. – 585,000 тис.куб.м. Сторонни домовились,  що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) визначається з врахуванням вищезазначених змін. 
За приписами частин 1, 2 статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За змістом ч. 1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За умовами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу природний газ згідно актів приймання - передачі від 30.11.2018р. на суму 6149622,08 грн., від 31.12.2018р. на суму 12107449,86 грн., від 31.01.2019р. на суму 12727324,40 грн., від 28.02.2019р. на суму 8914888,69 грн., від 31.03.2019р. на суму 7058789,38 грн., від 30.04.2019р. на суму 2902033,79 грн. Загалом позивачем поставлено відповідачу природного газу на суму 49860108,20 грн.
Як передбачено п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Однак відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий природний газ своєчасно не виконав, у зв`язку з чим НАК “Нафтогаз України” також просить суд стягнути з відповідача 1649,10 грн. - пені; 323,36 грн. - 3% річних; 66521,17 грн. - збитків згідно поданих розрахунків.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №918/1395/18, від 21 лютого 2018 року у справі №910/16072/16, від 27.02.2020 року у справі №921/12/19, а також в ухвалі від 04.09.2020 року у справі №903/918/19 зауважив, що порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою КМУ від 18 червня 2014 року №217 визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку з спеціальним режимом використання, і жодним чином не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та ніяк не впливає на них. Відтак, положення Порядку №217 не виключають можливість теплопостачальних організацій впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, тому є можливим застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.   
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлений позивачем період нарахування, суми боргу, проведені оплати та зважаючи на те, що позивачем дотримано порядку нарахування 3% річних, колегія суддів вважає, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично вірним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 323,36 грн.  підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача  1649,10 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У пункті 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми 1 649,10 грн. пені, колегія суддів дійшла висновку, що пеня нарахована позивачем в межах можливих нарахувань, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність її нарахування.

Щодо вимог про стягнення збитків у розмірі 66 521,17 гривень, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, у відповідності до п. 3.13. договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору.
Відповідно до пункт 2.1. договору згідно якого постачальник передає споживачу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. природний газ обсягом до 300 тис. куб. м.; (додаткова угода №2) постачальник зобов`язується поставити споживачеві з 01.10.2018р. по 31.10.2018р. році природний газ обсягом 600,0 тис. куб метрів, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору, (додаткова угода №4) постачальник зобов`язується поставити споживачеві з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. році природний газ обсягом 7980,000 тис.куб метрів, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору, (додаткова угода №5) постачальник зобов`язується поставити споживачеві з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. році природний газ обсягом 6806,467 тис.куб метрів, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору, (додаткова угода №8) “кількість та фізико-хімічні показники природного газу”  замовлений споживачем на квітень 2019р. обсяг (об`єм) природного газу , зазначений в таблиці цього пункту у наступній редакції: квітень 2019р. – 585,000 тис.куб.м. Сторони домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який Постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) визначається з врахуванням вищезазначених змін. 
Наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу підтверджується обсяг спожитого відповідачем газу, зокрема, згідно акту від 30.11.2018р. на суму 6149622,08 грн., від 31.12.2018р. на суму 12107449,86 грн., від 31.01.2019р. на суму 12727324,40 грн., від 28.02.2019р. на суму 8914888,69 грн., від 31.03.2019р. на суму 7058789,38 грн., від 30.04.2019р. на суму 2902033,79 грн. Загалом позивачем поставлено відповідачу природного газу на суму 49860108,20 грн.
Таким чином, відповідач у листопаді 2018р. по квітень 2019 року фактично спожив природного газу в обсязі, меншому на 298,004 тис. куб. м,  ніж узгоджено сторонами п. 2.1. договору.
Пунктом 6.3. договору (додаткова угода №4) визначено, що постачальник має право вимагати від споживача відшкодування постачальнику збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 цього договору, у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
Відповідно до п. 1 Розділу VІ Правил постачання природного газу, затверджених  постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; 2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф - Vп) x Ц х K, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; K - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5. При цьому, якщо перевищення об`єму (обсягу) природного газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта споживача, у результаті чого постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах споживача, або оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу споживачу, або коли споживач не обмежив (припинив) споживання природного газу на письмову вимогу постачальника, коефіцієнт може бути збільшений у договорі постачання до 1; 3) у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, в результаті чого представник постачальника не здійснив звіряння фактичних об`ємів (обсягів) споживання природного газу, що завдало постачальнику шкоди, споживач відшкодовує її за власної згоди або на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 3 Розділу VІ Правил за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог: 1) форма акта-претензії є довільною; 2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.
У відповідності до п. 3.13. договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином: пп. 3.13.1) якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; пп. 3.13.2) якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.
Згідно з ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.
З матеріалів справи вбачається, що Відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди № 5 від 20.03.2019 року) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості1044,200 тис.куб.м.
    Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 943,359 тис.куб.м.
    Таким чином, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 100,841 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.
      За умовами п. 3.13 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього договору.
У пункті 5.7 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018) визначено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору здійснюється наступним чином:
- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 договору.
- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків.
- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок визначений в акті-претензії.
За формулою, наведеною у п. 3.13.2 договору до вартості різниці між замовленим та спожитим газом застосовується коефіцієнт 0,5 (з 01.03.2019).
17.05.2019р. позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№ 26-1438-19, якою позивач вимагав у Відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 271 639,40 грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного Відповідачем в березні 2019р. природного газу за договором, згідно детального розрахунку збитків, наданого у додатку до цього позову.
Акт-претензія від 17.05.2019р. за вих.№26-1438-19 отриманий відповідачем 12.06.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, станом на момент звернення із цим позовом до суду, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.
Листом від 24.06.2019 №1471/02 відповідач надіслав позивачу відповідь на акт-претензію від 17.05.2019р. за вих.№ 26-1438-19.
18.11.2019р. позивачем на адресу відповідача відправлено лист № 26/10-3582-19, щодо перерахунку по акту-претензії за вих.№ 26-1438-19 від 17.05.2019р., яким позивач уточний суму вимоги та вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 23 070,74 грн.
Листом від 10.12.2019р. №2617/02 відповідач надіслав позивачу відповідь на здійснений перерахунок по акту-претензії від 17.05.2019р. за вих.№ 26-1438-19.
Відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції додаткової угоди № 8 від 23.04.2019 року) постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 585,000 тис.куб.м.
Актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 387,83700 тис.куб.м.
Таким чином, відповідач в березні 2019р. фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 197,16300 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.
11.06.2019р. позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№ 26-1939-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі договору та п.3.13 та 5.7 договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 516 352,84 грн. за різницю між замовленим  в квітні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019р. природного газу за договором, згідно детального розрахунку збитків, наданого у додатку до цього позову.
Акт-претензія від 11.06.2019р. за вих.№26-1939-19 отриманий відповідачем 20.06.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Листом від 01.07.2019р. №1509/02 відповідач надіслав позивачу відповідь на акт-претензію від 11.06.2019р. за вих.№ 26-1939-19.
20.11.2019р. позивачем на адресу відповідача відправлено лист № 26/10-3684-19 щодо перерахунку по акту-претензії за вих.№ 26-1939-19 від 11.06.2019р., яким позивач уточний суму вимоги та вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 43 450,43 грн.
Листом від 10.12.2019р. №2618/02 відповідач надіслав позивачу відповідь на здійснений перерахунок по акту-претензії від 11.06.2019р. за вих.№ 26-1939-19.
Загальний розмір збитків (у т.ч.: березень 2019р. - 23 070,74 грн., квітень 2019р. - 43 450,43 грн.), завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 договору, розрахований на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил, складає - 66 521,17 грн.

Доказів відшкодування відповідачем на користь позивача заявлених до стягнення збитків суду не надано.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Стаття 626 ЦК України передбачає свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).
Договором №1352/18-БО-34 від 01.10.2018 передбачено умови застосування такого виду відповідальності як відшкодування збитків та порядок їх розрахунку.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні кошти, які стягуються за заявленим позовом у даній справі як збитки які є різницею у вартості не спожитого замовником газу.
Вартість обсягу несанкціонованого відбору споживачем природного газу на підставі формули згідно із п. 4 гл. 5 р. VI Кодексу газорозподільних систем, за своїм правовим змістом є компенсацією (відшкодуванням) Оператору ГРМ вартості обсягів газу, несанкціоновано відібраного споживачем, про що прямо вказано у п. 4 гл. 5 р. VI Кодексу газорозподільних систем.
Так, п. 4 гл. 5 р. VI Кодексу газорозподільних систем, в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 1437 від 27.12.2017, передбачає:
"Якщо за результатами споживання природного газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника (несанкціонований відбір природного газу) Оператор ГТС при забезпеченні заходів балансування за підсумками газового місяця за процедурою, визначеною Кодексом ГТС, віднесе такі обсяги (неврегульований небаланс) на Оператора ГРМ, тоді споживач має компенсувати Оператору ГРМ вартість таких обсягів, що розраховується за формулою В = (Vф -  Vn)  х Ц х К, де В-вартість природного газу, яка компенсується Оператору ГРМ; Vф-об`єм (обсяг) природного газу, фактично спожитий споживачем за період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника; Ц-ціна закупівлі природного газу Оператором ГРМ для покриття втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у відповідний період. Оператор ГРМ щомісячно публікує на своєму веб-сайті інформацію про таку ціну та період її дії; К - коефіцієнт компенсації, який визначається на рівні 1,5.
Однак, якщо неврегульований небаланс станеться внаслідок відмови в доступі до об`єкта споживача для здійснення Оператором ГРМ припинення розподілу природного газу або внаслідок невиконання споживачем письмової вимоги Оператора ГРМ самостійно припинити (обмежити) споживання природного газу, коефіцієнт компенсації має становити 2."
Тобто, законодавець передбачив витрати постачальника на врегулювання небалансу, спричиненого несанкціонованим відбором природного газу споживачем, на компенсацію Оператору ГРМ вартості природного газу з коефіцієнтом 1,5.
Умовами п. 3.13 договору №1352/18-БО-34 від 01.10.2018 передбачено, що сторони власне й погодили відшкодування таких витрат постачальника на врегулювання небалансу, спричиненого несанкціонованим відбором природного газу споживачем: до вартості різниці між замовленим та спожитим газом застосовується коефіцієнт 0,5.

Стаття 623 ЦК України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання.  Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Колегія суддів вважає, що закріплення постановою НКРЄКП №2495 від 30.09.2015 права постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягару доказування понесених збитків, що передбачено як Цивільним так і Господарським кодексами України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених недовикористанням відповідачем у замовленого об`єму природного газу. Не подано таких доказів позивачем і суду апеляційної інстанції.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 66 521,17 грн. збитків.
А тому, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 66 521,17 грн. збитків не відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його повністю спростовують.
Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, відповідність висновків місцевого суду встановленим обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. у справі № 924/1437/20 в частині стягнення 66 521,17 грн збитків та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 4 част. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. у справі №924/1437/20 в частині стягнення з відповідача 1 649,10 пені; 323,36 грн. - 3% річних прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, в частині стягнення з відповідача збитків в сумі 66 521,17 грн. прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2  статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору з апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Таким чином, за подання апеляційної скарги правильною до сплати сумою судового збору є 3 153,00 грн, як за вимогу майнового характеру, що складає мінімальний розмір судового збору за подання апеляційної скарги, з урахуванням оспорюваної відповідачем суми в розмірі 68 493,63 грн.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. у справі №924/1437/20 задоволено частково, понесені відповідачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачем в розмірі 3062,19 грн. 

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,  Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                      
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. у справі № 924/1437/20 задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.05.2021 р. у справі №924/1437/20 в частині стягнення з Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго"  66 521,17 грн. збитків скасувати.
3. Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 66 521,17 грн. збитків відмовити повністю.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний номер 20077720) на користь Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" (29009, м. Хмельницький, Вул. Пересипкіна, 5; ідентифікаційний номер 03356571) 3 062,19 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду Хмельницької області
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №924/1437/20 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "22" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.