ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/3708/20 пров. № А/857/14178/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Кузьмича С.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання – Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без розгляду від 15 червня 2021 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Кедик М.В.) у справі № 380/3708/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

                                                                В С Т А Н О В И В:          

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2018 по 14.02.2020 включно. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2018 по 14.02.2020 включно.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду та роз`яснення ухвали про залишення позовної заяви без руху – відмовлено. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – залишено без розгляду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт свої вимоги мотивує тим, що позивач до суду звернувся 14 травня 2020 року. На даний момент існувала домінуюча правова позиція, яка вказувала на застосування тримісячного строку на звернення до суду, застосовуючи у даній справі правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20, яка вказує на місячний строк звернення до суду. Суд першої інстанції порушив принцип правової визначеності, оскільки позбавив позивача можливості передбачити юридичні наслідки своєї поведінки, одночасно не приймаючи як поважну причину пропуску місячного строку на звернення до суду те, що позивач розраховував на тримісячний строк на звернення до суду, оскільки такий строк вказувала домінуюча на дату звернення до суду правова позиція Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 14 травня 2020 року позивач звернувся в суд з позовом предметом якого є стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
За змістом доводів позовної заяви вбачається, що позивач був звільнений з військової служби 26 вересня 2018 року, а повний розрахунок з ним проведений 14 лютого 2020 року, що підтверджується долученою до матеріалів позовної заяви копією банківської виписки про зарахування грошових коштів на банківський рахунок та не заперечується позивачем.
Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції зазначив, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом, а вказані позивачем причини його пропуску не свідчать про їх поважність.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні міркування.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, з наведених вище норм можна зробити висновок, що законодавець, обмежуючи період, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.
За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби.
У постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому дійшла висновку про необхідність застосування в таких випадках саме положень ч. 5 ст. 122 КАС України.
Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 лютого 2020 року на його картковий рахунок відповідач перерахував недоотримані під час звільнення грошові кошти. В той же час адміністративний позов подано до суду 14 травня 2020 року, що підтверджується датою на поштовому конверті, тобто з пропуском місячного строку звернення.
Суд першої інстанції вірно врахував, що на момент звернення позивача до суду 14.05.2020 існувала на той час домінуюча правова позиція, яка вказувала на застосування тримісячного строку на звернення до суду, застосування у даній справі правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 і яка вказує на місячний строк звернення до суду, суперечить принципу правової визначеності, оскільки позбавляє позивача можливості передбачити юридичні наслідки своєї поведінки. Натомість поважною причиною пропуску місячного строку на звернення до суду є те, що позивач розраховував на тримісячний строк на звернення до суду, оскільки на такий строк вказувала домінуюча на дату звернення до суду правова позиція Верховного Суду.
Зупиняючи провадження у справі відповідно до ухвали суду від 01.12.2020, суд виходив з того, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 24.07.2020 року на підставі частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України передав на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Верховного Суду справу № 240/532/20 за позовом фізичної особи до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій щодо невиплати всіх сум, належних позивачу у день звільнення (грошової компенсації за речове майно) та стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 ст. 171 КАС України).
За наведених міркувань колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.
Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до суб`єктивного трактування норм як матеріального так і процесуальна права, бажання скаржника до переоцінки судом апеляційної інстанції обставин справи. Такі доводи, на переконання апеляційного суду, не впливають на зміст правовідносин та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
          
                                                  П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без розгляду від 15 червня 2021 року у справі № 380/3708/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 18 серпня 2021 року.