П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4181/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
08 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач 31.07.2020 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду  в якому просив визнати протиправною та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 23.01.2020 №Ф-326-10 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 позов задоволено повністю.  
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-326-10 по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 3460,74 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а відтак є звільненою від сплати єдиного внеску в силу вимог частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладала, тому вона не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що оскільки позивачем недоїмку по єдиному внеску повністю не було сплачено, то Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було сформовано узгоджену вимогу №Ф-326-10/У від 23.01.2020 на загальну суму боргу по єдиному внеску в розмірі 3460,74 грн та 09.04.2020 надіслано на примусове виконання до Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Хмельницький).
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 25.02.2021 витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою суду від 16.03.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.
02.04.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою суду від 07.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою суду від 29.04.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 30.06.2021.
Згідно з п.3 ч.1  ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Позивачка - ОСОБА_1 з 19.01.2006 зареєстрована, як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.08.2016, позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за віком.
23.01.2020 Головне управління ДПС у   Хмельницькій області прийняло вимогу №Ф-326-10 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до якої позивачці визначена сума боргу по єдиному внеску в розмірі 3460,74 грн. 
Вважаючи вимогу Головного управління ДПС у   Хмельницькій області від 23.01.2020 №Ф-326-10 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з частиною 4 статті 4 Закону №2464 особи, зазначені у пункті четвертому частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже законодавчими підставами для звільнення фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску за себе є: якщо вона є пенсіонером за віком або інвалідом; отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.
Єдиним виключенням з цієї норми є добровільна участь фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску законодавець не пов`язує та не ставить у залежність від виду призначеної/отримуваної пенсії пенсіонером (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою-підприємцем пенсійного віку.
Таким чином, фізична особа-підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку їй призначено та яку вона отримує відповідно до закону, має право на пільги, встановлені частиною 4 статті 4 Закону №2464.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 814/779/17 та в постанові Верховного Суду від 19.04.2019 у справі № 819/538/18 та вірно врахована судом першої інстанції.
Згідно матеріалів справи позивачка з 2011 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а тому є звільненою від сплати єдиного внеску.
При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Проте, в матеріалах справи відсутні докази укладання договору на добровільну участь ОСОБА_1 у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Оскільки позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а відтак є звільненою від сплати єдиного внеску згідно вимог частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладала, вона не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 05.11.2018 у справі №806/2169/16, які вірно враховано судом першої інстанції.
Щодо посилань відповідача на рішення №0042725806/3903 від 31.10.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким позивачу нарахована сума боргу в розмірі 3460,74 грн, як на підставу для визнання правомірною вимоги, колегія суддів зазначає, що несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особою звільненою від її сплати, не повинна мати негативних наслідків, передбачених Законом для осіб, які є платниками  єдиного соціального внеску.  
Стосовно дати виникнення боргу колегія суддів зазначає, що процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція)
Згідно п. 3 вказаної Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.
Пунктом 4 Інструкції встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
В оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-326-10, яка сформована згідно додатку 7 Інструкції вказано, що така сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Проте, у вказаній вимозі не зазначено періоду, за який нараховано суму боргу в розмірі 3460,74 грн., а зазначена лише, що це заборгованість станом на 31.12.2019.
Вказана обставина не свідчить про правомірність оскаржуваної вимоги, оскільки остання не містить достатніх відомостей  для належного встановлення дати виникнення боргу, вказаного у вимозі.
Також суд апеляційної інстанції вказує на те, що відповідачем не надано жодного доказу перебування позивачки на загальній системі оподаткування, хоча в силу ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування покладено саме на відповідача.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-326-10, тому спірна вимога про сплату боргу з єдиного внеску сформована та надіслана позивачці безпідставно.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.