П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 493/479/21	
Головуючий в 1 інстанції: Тітова Т.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Стас Л.В.,
суддів: Шевчук О.А., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Одеській області ДПП, відповідач) в якому просив:
- скасувати постанову серії ЕАН №3928285 від 17 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП; п.2.4 ПДР України;
- закрити справу про адміністративне правопорушення.
Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував, що не вчиняв правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки на вимогу інспектора поліції, незважаючи на неповідомлення інспектором про причини зупинки, надав для ознайомлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та оригінал посвідчення учасника бойових дій, згідно якого його звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
При цьому, позивач зазначає про те, що поліцейський, в порушення вимог ч.3 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), не проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник, окрім доводів викладених в позові, також зазначив про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою приписи статті 35 Закону №580-VIII, за якими перед пред`явленням водієм поліцейському документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР, передує повідомлення водія про конкретну причину його зупинки з описом відповідних підстав. Втім, матеріали справи не містять доказів того, що позивача було повідомлено про причини зупинки його транспортного засобу, відповідно до частини 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Апелянт також звертає увагу суду на те, що у відзиві на позов відповідач вказав, що працівники патрульної поліції зупинили позивача на підставі п.3 ч.1 ст.35 Закону №580-VIII, за яким поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Втім, будь-яких доказів наявності відповідної інформації для зупинки транспортного засобу позивача, визначених п.3 ч.1 ст.35 Закону №580-VIII, відповідач ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій, не надав.
Отже, скаржник впевнений, що його притягнено до адміністративної відповідальності за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідач, Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції, у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити, а судове рішення - залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

17 березня 2021 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Присяжнюком А.В. винесено постанову серії ЕАН №3928285 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 17 березня 2021 року о 02 год. 38 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2107, д/н/з НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. Осіпова, 34, під час зупинки працівниками поліції відмовився пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав доведеності скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.
При цьому, суд акцентував увагу позивача, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції неправильним та таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Правилам дорожнього руху України (далі - ПДР України).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.1ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначений обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Крім того, за приписами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Положення п.3 ч.1 ст.35 Закону №580-VIII надають право поліцейському зупинити транспортний засіб у випадку якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення
Отже, вказана підстава для зупинки транспортного засобу передбачає те, що по-перше: мало місце адміністративне правопорушення (як реальний факт, а не можливо вчинене), по-друге: у поліцейського наявна інформація про причетність водія до вчинення такого адміністративного правопорушення.
Частиною 3 ст.25 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Так, відповідно наявного в матеріалах справи відеозапису 01751@2021031704101310 вбачається те, що на вимогу водія, інспектор патрульної поліції вказує, що причиною зупинки транспортного засобу позивача, являється припущення неналежного стану водія. 
Разом з тим, доказів неналежного стану водія, чи керування ним транспортного засобу, в порушення вимог ПДР, матеріали справи не містять. 
Окрім того, відповідачем не надано до суду доказів наявності на час зупинення транспортного засобу ОСОБА_1 інформації про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення.
У спірному випадку не можливо стверджувати про наявність підстав для зупинення відповідачем транспортного засобу під керуванням позивача, таким чином, колегія суддів вважає, що вказаний транспортний засіб був зупинений посадовими особами відповідача - безпідставно.
З огляду на викладене, вимогу поліцейського до водія про пред`явлення документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР, неможливо визнати правомірною.
Таким чином, ненадання позивачем у спірному випадку до перевірки вказаних документів не може бути кваліфіковано, як вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, у якій відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем правил дорожнього руху, на що відповідач посилався як на підставу зупинки транспортного засобу, тобто у цій справі відповідачем не доведено взагалі наявності законних підстав зупинки автомобіля, яким керував позивач.
Доказів, які б надали можливість апеляційному суду дійти протилежного висновку, відповідач, відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КУС України, не надав.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3928285 від 17 березня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна.
Слід зазначити, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі №200/4653/16-а.
Поряд з цим, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, оскільки у вказаній справі та у справі, яка підлягає апеляційному перегляду, обставини справи не є тотожними. 
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Пунктом 1 ч.1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 317 КАС України встановлено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що будь-які докази, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, і які б вказували на порушення апелянтом ПДР України, суду не надано, його позовні вимога про скасування постанови про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню, а провадження в адміністративній справі - закриттю, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Згідно ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій, він звільнений від слати судового збору, таким чином розподіл судових витрат у даній справі не передбачений.
Керуючись ст.ст. 286, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову серії ЕАН №3928285 від 17 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП; п.2.4 ПДР України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень - визнати протиправною і скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, відповідно до вимог статті 272 КАС України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 01 липня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шевчук О.А.    Турецька І.О.