ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4048/20 Головуючий в І інстанції: Єпішин Ю.М.
Номер провадження: №22-ц/819/1626/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кузнєцової О.А.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Давиденко І.О.,         

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2021 року, у складі судді Єпішина Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 
       
В С Т А Н О В И В :

04 березня 2020 року ОСОБА_2 , діючий від імені Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2018 року у розмірі 31160,88грн та судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.
Відповідач  ОСОБА_3 з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 10.11.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті. Відповідачем умови договору не виконуються. 
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.5., 2.1.1.2.6. договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.
Умови договору передбачають сплату процентів, а також пені та штрафів у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.  
На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 08.12.2019 року виникла заборгованість у розмірі 31160,88грн, яка складається з: 
--- 19653,03грн - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі:
429,31грн - заборгованість за поточним тілом кредиту,
19223,72грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
--- 6647,27грн - заборгованість за простроченими відсотками;
--- 2900,54грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;
--- 500,00грн - штраф (фіксована частина);
--- 1460,04грн - штраф (процентна складова).
У зв`язку з вказаним просить задовольнити позов та стягнути судові витрати в розмірі 2102,00грн.

Оскаржуваним заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2021 року позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 10.11.2018 року за тілом кредиту у розмірі 19653,03грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Також з відповідача на користь позивача було стягнуто судовий збір в сумі 1325,72грн.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. При цьому послалася на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, пославшись на положення ст.ст.1048 і 1054 ЦК України, ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зазначила, що суд не врахував заборону на надання безпроцентних кредитів за винятком випадків, передбачених законом.
Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, у якому визначені основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду (відповідно 0,01% річних, а також 43,2% річних, що складає 3,6% на місяць), підвищена процентна ставка при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір штрафу тощо. 
Крім того, зазначила, що судом першої інстанції не було враховано положення ст.ст.207, 526, 626, 627, 628, 634, 638, 642, 1048, 1054, 1055 ЦК України, за якими з урахуванням наданих доказів слід дійти висновку про те, що у даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. 

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 6647,27грн заборгованості за простроченими відсотками, 2900,54 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та 500,00грн штрафу (фіксована частина) й 1460,04грн штрафу (процентна складова) і не оскаржується в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 19653,03грн тіла кредиту. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.39-40). 

Відповідач  ОСОБА_3 подав 10.11.2018 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11-12).

В ній вказані детальні дані про відповідача, а потім зазначено про наступне: що позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Пам`яткою й Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що він (позичальник) ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання послуги і Тарифами. 

Наявний підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту на двох аркушах (а.с.13-14) у формі заповненої інформації щодо кредитодавця, позичальника, процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань за картками виду "Універсальна" та "Універсальна Голд". Він містить положення про процентну ставку в межах пільгового періоду (за видом картки відповідно 0% та 1,56%), процентну ставку поза межами кредитного ліміту (за видом картки відповідно 52,84% та 53,36%), а також процентну ставку при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (за видом картки відповідно 86,4% та 84%), про порядок повернення кредиту (щомісяця до 25 числа поточного місяця, 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00грн) а також про відповідальність у вигляді штрафу за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500,00грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.16-32).

Зазначені Умови та Правила підпису позичальника (відповідача) не містять.

Також позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с.15).

Зазначений Витяг підпису позичальника (відповідача) не містить.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором №б/н від 10.11.2018 року станом на 08.12.2019 року існує заборгованість у розмірі 31160,88грн, яка складається з: 
--- 19653,03грн - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі:
429,31грн - заборгованість за поточним тілом кредиту,
19223,72грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
--- 6647,27грн - заборгованість за простроченими відсотками;
--- 2900,54грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;
--- 1960,04грн - штраф (а.с.9-10).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, відповідачу було надано таку кредитну картку: № НОМЕР_1 (дата відкриття - 23.01.2019р, термін дії - 07/22) (а.с.62).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування за вказаною карткою № НОМЕР_1 первісно кредитний ліміт був встановлений в розмірі 10 000,00грн. У подальшому Банк зменшив кредитний ліміт: до 00,00грн з 19.12.2019 року (а.с.61).

Також до справи долучено банківську виписку станом на 23.09.2020р (за вказаною карткою), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.107-108).

За вказаною випискою останнє погашення заборгованості (поповнення готівкою в терміналі) було здійснено відповідачем 21.02.2019р у розмірі 200,00грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи тіло кредиту в розмірі 19653,03грн та відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві позичальника не міститься положень про сплату процентів та відповідальність у вигляді штрафу за порушення зобов`язання, виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу для стягнення процентів та штрафу, відповідачем не підписані, виходив з того, що відсутні докази того, що саме долучені до справи Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився з ними, що їх не можна вважати складовою кредитного договору. 

Проте з таким висновком суду погодитися не можна. 

У справі встановлено і це підтверджується розрахунком заборгованості та випискою банку, що відповідачу (позичальнику) було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна Голд" № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/22, первісно кредитний ліміт було встановлено у розмірі 10 000,00грн. Вказане сторонами не заперечується.

У подальшому Банк зменшив кредитний ліміт: до 00,00грн з 19.12.2019 року. 

Відповідач, погашаючи заборгованість за кредитом, тим самим прийняв умови договору та погодився з ними. 

Із виписки, яка є первинними документом, вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором. Останнє погашення заборгованості (поповнення готівкою в терміналі) було здійснено відповідачем 21.02.2019р у розмірі 200,00грн. 

Заява позичальника не містить відомостей про кредитний ліміт, про базову процентну ставку та про відповідальність за порушення зобов`язань. 

Однак, відповідач (позичальник) підписав Паспорт споживчого кредиту у формі заповненої інформації щодо кредитодавця, позичальника, процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань за картками виду "Універсальна" та "Універсальна Голд". Він містить положення про процентну ставку в межах пільгового періоду (за видом картки відповідно 0% та 1,56%), процентну ставку поза межами кредитного ліміту за умови отримання готівкових коштів з використанням картки (за видом картки відповідно 52,84% та 53,36%), а також процентну ставку при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (за видом картки відповідно 86,4% та 84%), про порядок повернення кредиту (щомісяця до 25 числа поточного місяця, 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00грн) а також про відповідальність у вигляді штрафу за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500,00грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом.
Відповідачем вказані обставини не заперечуються.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:
--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;
--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;
--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. 
У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".
Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;
--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 

Як зазначено, у підписаному позичальником документі зазначені процентна ставка та відповідальність у вигляді штрафу за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою. 

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 6647,27грн, 2900,54грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та штраф у розмірі 1960,04грн (500,00грн фіксована частина + 1460,04грн процентна складова). 

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані відповідачем, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту. 

Аналогічними є й висновки Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 року у справі № 136/695/17 та від 06.11.2019 року у справі № 755/1927/16-ц, ухвалених у тотожних справах за касаційними скаргами АТ КБ "ПриватБанк" у справах за участю позикодавця АТ КБ "ПриватБанк" та позичальників-фізичних осіб, в яких були винесені заочні рішення судом першої інстанції і в яких судами першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено, апеляційними судами рішення суду першої інстанції було: в першій справі залишено без змін, а в другій справі - скасовано й стягнуто тіло кредиту та штраф (фіксовану частину), а за наслідками розгляду касаційних справ банку: в першій справі судові рішення судів першої і другої інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та ухвалено нове рішення про стягнення тіла кредиту, а в другій справі - рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та комісії, штрафу (процентної складової) було змінено у мотивувальній частині та викладено його у редакції цієї постанови, а саме з підстав того, що Умови та правила надання банківських послуг й Тарифи банку не є складовими кредитного договору.

З приводу Паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 23.01.2019 року, слід зазначити таке.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Паспорт оформлено у точній відповідності до Додатку №1 до Закону України "Про споживче кредитування" і строк кредиту вказується у розділі "Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача", а саме 240 місяців.

Одне із положень Розділу №4 "Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача" вказує таке: "Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит". Вказане зазначення є обов`язковим і свідчить про те, що реальна процентна ставка дійсно може змінюватись. Але вона змінюється у будь-якому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції - підвищена відсоткова ставка, пеня тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну процентну ставку, яка може бути мінімальною і складатись лише з самих відсотків у випадку сумлінного виконання позичальником своїх зобов`язань.
Розділ №7 Паспорту "Інші важливі правові аспекти" у підрозділах "Дата надання інформації" та "Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до" містить відповідні дати (23.01.2019 року та 07.02.2019 року), тобто містить дату, до якої відповідно до ст.643 ЦК України кредитор повинен був отримати відповідь - згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть, якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.

Пункт 4 Розділу №7 "Інші важливі правові аспекти" вказує таке: "Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо". Вказане зазначення є обов`язковим і свідчить про те, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи із фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Жодним чином дане посилання не змінює основні умови кредитування, зокрема, строк, процентну ставку, відповідальність за порушення, право дострокового погашення тощо.

На все вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для того, щоб вважати вказаний Паспорт споживчого кредиту складовою укладеного між сторонами кредитного договору.
Отже, слід дійти висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, складовими якого є Анкета-заява позичальника від 10.11.2018 року та Паспорт споживчого кредиту від 23.01.2019 року. 

До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у своїй постанові від 02.12.2020 року у справі №284/157/20, зазначивши таке:
--- "Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 14-15);
--- Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту;
--- Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання".

Таким чином, укладений кредитний договір містить зазначення про розмір процентної ставки (у Паспорті споживчого кредиту): в розмірі 42% річних (для картки "Універсальна голд"), 43,2% річних (для картки "Універсальна") та 84% або 86,4% (відповідно для картки "Універсальна голд" та картки "Універсальна") річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.
З приводу вимоги про стягнення процентів слід зазначити, що позивач обґрунтовано застосував встановлені умовами договору процентні ставки за користування кредитними коштами, а тому вказана вимога підлягає задоволенню. На її спростування відповідачем жодних доказів не надано. 

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що Паспорт споживчого кредиту містить посилання на процентну ставку (в розмірі 52,84% річних та 86,4% річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту), а тому прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 6647,27грн та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2900,54грн. 

Що ж стосується вимог про стягнення штрафу, то апеляційний суд виходить з того, що позивачем також обґрунтовано застосовано встановлену умовами договору відповідальність у вигляді штрафу за неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (погашення заборгованості щомісяця до 25 числа поточного місяця, 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00грн) - 500,00грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом в розмірі 1460,04грн (а саме 5% від 29 200,84грн (19653,03грн + 6647,27грн + 2900,54грн)). 

Отже, з урахуванням наведеного, права позивача відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, стягненню підлягає сума кредитної заборгованості в розмірі 31160,88грн, яка складається з: 
--- 19653,03грн - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі:
429,31грн - заборгованість за поточним тілом кредиту,
19223,72грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
--- 6647,27грн - заборгованість за простроченими відсотками;
--- 2900,54грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;
--- 500,00грн - штраф (фіксована частина); 1460,04грн - штраф (процентна складова)

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та штрафу, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 6647,27грн заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 2900,54грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та 1960,04грн штрафу (фіксована частина й процентна складова). 

В частині задоволення позовної вимоги про стягнення 19653,03грн заборгованості за кредитом рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось. 

Відтак, підлягає збільшенню сума заборгованості за кредитним договором, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, з 19653,03грн до 31160,88грн. 

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: 
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); 
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог на 100%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в 2102,00грн при поданні позову (а.с.41), в розмірі 2102,00грн. Відтак, в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір судового збору (судових витрат), стягнутого з відповідача на користь позивача, з 1325,72грн до 2102,00грн.

Також, із заявлених в апеляційній скарзі вимог на 11507,85грн (6647,27грн + 2900,54грн + 500,00грн + 1460,04грн) задоволено таких на 11507,85грн, тобто вимоги за апеляційною скаргою задоволено на 100%. При поданні апеляційної скарги позивач поніс судові витрати в розмірі 3153,00грн сплаченого в установленому законом розмірі судового збору (а.с.99). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3153,00грн, понесені сплатою при поданні апеляційної скарги судового збору. 

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.ч.1 і 2 ст.207, ч.2 ст.530, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2021 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та штрафу скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 

Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 6647,27грн заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 2900,54грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та 1960,04грн штрафу (фіксована частина й процентна складова). 

Це ж рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 19653,03грн заборгованості за кредитом в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось. 

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши розмір судового збору (судових витрат), стягнутого з  ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", з 1325,72грн до 2102,00грн. 
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги, в розмірі 3153,00грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 17 серпня 2021 року.

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.А. Кузнєцова

                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська