ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5785/16-ц                                                Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/818/3436/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року, постановлену у складі судді Штих Т.В., по цивільній справі за скаргою адвоката Коваля Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Коваля Олександра Юрійовича через канцелярію суду 13.12.2019 звернувся із скаргою, в якій просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Козловської В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.12.2019; 2) зобов`язати посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області усунути порушення, зокрема відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 638/5785/16-ц від 04 листопада 2019 року. Вимоги скарги обґрунтовував тим, що державним виконавцем повернуто йому виконавчий лист, оскільки в ньому не зазначена дата народження боржника, однак заявник не погоджується із таким рішенням органу виконавчої служби, оскільки ним до заяви про відкриття виконавчого провадження додано копію паспорту боржника з зазначенням дати народження, а в самому виконавчому листі міститься ідентифікаційний номер боржника, що дозволяє його ідентифікувати, отже підстав для повернення виконавчого листа не було. Просив суд скаргу задовольнити.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця.
Визнано протиправним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Козловської В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.12.2019.
Зобов`язано посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення, а саме вирішити питання відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 638/5785/16-ц від 04 листопада 2019 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Послалась на те, що про час і місце розгляду скарги її повідомлено не було. У описовій частині ухвали вказано: «Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась». При цьому не зазначено про те, чи повідомляв суд її про час і дату розгляду заяви належним чином.
Вказала, що ідентифікація особи за копією окремих аркушів паспорта, які надаються іншою особою, якій цей документ не належить, законом не передбачено, та такі дії носять ознаки правопорушення. За таких обставин державним виконавцем правомірно було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 02.12.2019.
Вважає, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, чи звернувся заявник до суду у строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.
ОСОБА_2 , який діє через свого представника - адвоката Коваля А.Ю., суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просять останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.
Відзив мотивовано тим, що в апеляційній скарзі боржник жодним чином не спростувала висновків суду першої інстанції, а також доводів скарги стягувана, не навела переконливих доводів на підтвердження вимог скарги, не надала жодних належних та допустимих доказів, а лише повторно виклала зміст заперечень наданих державним виконавцем.
Зауважив, що відділ державної виконавчої служби, рішення якого було предметом судового оскарження ухвалу суду першої інстанції не оскаржував.
Вказав, що ним до заяви про відкриття виконавчого провадження було надано копію паспорта боржника, в якій зазначена її дата народження, яка була отримана ним у встановленому законом порядку - сама боржник неодноразово надала копію свого паспорту разом зі своїми ж позовними заявами, які розглядались Дзержинським районним судом м. Харкова.
Зазначив, що у стягувача не було підстав сумніватись в їх достовірності.
Послався на те, що боржник не повідомляє та не надає доказів на обґрунтування тієї обставини, що з наданих стягувачем до своєї Заяви про відкриття виконавчого провадження документів неможливо встановити дату її народження або ж вона була встановлена неправильно.
Вказав, що крім того, що боржника не було повідомлено про розгляд скарги, жодних обставин, які би стали підставою для відмови судом першої інстанції в задоволенні скарги стягувача, боржник в своїй апеляційній скарзі не повідомляє.
Зауважив, що державний виконавець, має технічну можливість встановити дату народження боржника на підставі РНОКПП, якій міститься у виконавчому документі, а копія довідки про присвоєння боржнику РНОКПП є в матеріалах виконавчого провадження.
Послався на необхідність врахування при розгляді скарги правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.12.2020 по справі № 639/2561/18-ц.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту заяви стягувача про прийняття виконавчого документа до виконання вбачається, що до неї було додано копію паспорту боржника, в якій міститься дата народження Боржника, а в самому виконавчому листі зазначено ідентифікаційний код боржника.
Таким чином, на підставі вищенаведеного районний суд зробив висновок про те, що не зазначення у виконавчому листі дати народження боржника - фізичної особи, не може бути підставою для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття його до виконання, адже державний виконавець своїм правом на отримання конфіденційної інформації, не скористався, чим допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів стягувача, у зв`язку з чим винесене ним повідомлення є безпідставним, незаконним та неправомірним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства та норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 29.11.2019 ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Коваля О.Ю. звернувся до Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області з Заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова № 638/5785/16-ц від 04.11.2019 на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.03.2019 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.
За результатом розгляду вказаної заяви старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Козловською В.В. було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02.12.2019 р.
В обґрунтування прийнятого рішення державний виконавець зазначила, що у направленому на примусове виконання вищезазначеному виконавчому документі не зазначено дату народження боржника - фізичної особи.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
У відповідності до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За правилом ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 оскаржено повідомлення державного виконавця від 02.12.2019 (т. 4 а. с. 6-7).
Зазначене повідомлення було отримане стягувачем поштою 06.12.2019, про що свідчить копія поштового конверту зі штриховим кодовим ідентифікатором 6102230408520, у якому вказане повідомлення було направлено ОСОБА_2 , та даними відстеження такого ідентифікатора (т. 4 а. с. 10, 11).
Суд апеляційної інстанції також враховує, що нормою спеціального закону - ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», конкретизовано строк для звернення зі скаргою на дії посадових осіб органу ДВС.
Вказана норм передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, стягувач дізнався про порушення його права 06.12.2019 та звернувся до суду зі скаргою 13.12.2019, тобто в межах визначеного законом десятиденного строку.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно частини 2 статті 32 Конституції України, частини 1 статті 302 Цивільного кодексу України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.
Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Так, зокрема, у виконавчому листі потрібно зазначати наступну інформацію: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Як визначено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець підчас здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши 22 серпня 2018 року цивільну справу № 471/283/17ц (провадження № 61-331св18) за скаргами на бездіяльність державного виконавця Братського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16ц (провадження № 61-32698св18), прийнятій колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-62цс14 від 25 червня 2014 року, у якій ідеться про те, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.
Касаційний цивільний суд Верховного суду в постанові по справі № 761/20750/13-ц також зауважив, що вимоги до змісту виконавчого листа встановлені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Там передбачено, що у виконавчому листі потрібно зазначати індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Разом з тим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону держвиконавець має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.
Районний суд відповідно до норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України доцільно врахував наведену вище практику суду касаційної інстанції, всебічно дослідив обставини по справі та правильно визначився з нормами права, що підлягають застосуванню.
Положенням п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
У даному випадку колегія суддів вбачає підстави для застосування вказаної норми, оскільки право боржника на доступ до суду та захист своє позиції було порушено, так як матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд скарги у суді першої інстанції.
З огляду на те, що порушення суду порядку повідомлення учасників про розгляд скарги у даному випадку призвело до порушення права учасника справи на доступ до суду, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України задовольняє частково апеляційну скаргу, скасовує оскаржену ухвалу, однак, враховуючи обґрунтованість скарги ОСОБА_2 задовольняє її.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року - скасувати.
Скаргу адвоката Коваля Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Козловської В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.12.2019.
Зобов`язати посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення, а саме: вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 638/5785/16-ц від 04 листопада 2019 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 19 липня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.