П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4338/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
27 липня 2021 року                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2021 року ОСОБА_1   (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Тетяни Леонідівни Павелків щодо безпідставного не зняття арешту, накладеного за постановою від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні №64619954 з рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в акціонерному товаристві “Комерційний банк "Приватбанк" з виплати заробітної плати
- зобов`язати приватного виконавця виконавчою округу міста Києва Тетяну Леонідівну Павелків вчинити дії щодо зняття арешту з коштів на рахунку із виплати заробітної плати № НОМЕР_1 , що відкритий в акціонерному товаристві “Комерційний банк "Приватбанк".
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не скасування арешту, накладеного постановою від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП №64619954 на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів. Як вказує позивач, в переліку рахунків був рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в акціонерному товаристві “Комерційний банк “Приватбанк” для виплати заробітної плати, яку він отримує за місцем своєї роботи в управлінні Держаної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області.
ОСОБА_1 вказує, що двічі звертався до відповідача із заявами з проханням зняти арешт з його зарплатного рахунку, долучаючи до заяв довідки про цільовий характер зарахування коштів із заробітної плати на арештований банківський рахунок, однак до моменту звернення до суду арешт не знято.
На переконання позивача така бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни є протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову задоволені позову.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №64619954 з виконання виконавчого напису № 317 від 29.01.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ “Банк Форвард” заборгованості у розмірі 21799,94 грн.
23.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках: ПАТ "ОТП Банк" (МФО 300528), ПАТ "Державний ощадний банк України" (МФО 300465), ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (МФО 300335), ПАТ "Укрсиббанк" (МФО 351005), ПАТ "Альфа-Банк" (МФО 300346), АТ “КБ “Приватбанк” (МФО 305299), ПАТ "Креді Агріколь Банк" (МФО 300614), ПАТ Акціонерний банк “Укргазбанк” (МФО 320478), ПАТ "Універсал Банк" (МФО 322001), АТ "Пумб" (МФО 334851), АТ "Банк Форвард" (МФО 380418), АТ "Таскомбанк", (МФО 339500),  АТ "А - Банк" (МФО 307770), ПАТ “Акціонерний комерційний банк “Індустріалбанк” (МФО 313849), ПАТ “Банк Восток” (МФО 307123), АТ “Оксі Банк” (МФО 325990), а також на кошти та рахунки, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом та належать боржнику.
24.02.2021 року позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. із заявою, у якій просив зняти арешт з його зарплатного рахунку. До вказаної зави ОСОБА_1 додано копію банківської довідки АТ “КБ “Приватбанк”, в якій зазначено, що на арештований рахунок № НОМЕР_1 позивач отримує зарплатні виплати.
Листом від 15.03.2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. відмовила позивачу у знятті арешту з рахунку та акцентувала увагу заявника на тому, що банк наділений обов`язком щодо повернення постанови про накладення арешту, якщо рахунок має спеціальний режим використання.
У подальшому, 25.03.2021 року, ОСОБА_1 звернувся із запитом щодо зняття арешту до АТ “КБ “Приватбанк”. У відповідь на вказаний запит, АТ “КБ “Приватбанк” листом від 22.04.2021 року №20.1.0.0.0/7-210325/752 повідомило, що, 23.02.2021 року банк отримав від приватного виконавця Павелків Т.Л. постанову про арешт коштів боржника від 23.02.2021 ВП № 64619954. Постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат, виконавчого провадження у розмірі 26479,94 грн. Водночас АТ “КБ “Приватбанк” зазначає, що у постанові не зазначено, що накладення арешту має здійснюватися банком на всі кошти, крім цільових.
Окрім того, третя особа зазначила, що, якщо арешт було накладено на грошові кошти, на які не може бути звернено стягнення, відповідно до чинного законодавства України, банк рекомендує сформувати у системі Інтернет-банкінгу Приват24 довідку про цільове призначення картки та звернутися з вказаною довідкою до приватного виконавця для зняття арешту з таких рахунків.
29.04.2021 року, як вказує позивач, він повторно звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту, долучивши до неї відповідні довідки, однак станом на момент звернення до суду арешт із зарплатного рахунку ОСОБА_1 знято не було.
Не погоджуючись з бездіяльністю приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. щодо не зняття  арешту з коштів, розміщених на зарплатному рахунку № НОМЕР_1 , позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що накладення арешту на банківський рахунок позивача відповідно до оскаржуваної постанови унеможливлює отримання позивачем заробітної плати у передбачених законом розмірах, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зняти арешт з коштів на рахунку із виплати заробітної плати № НОМЕР_1 , що відкритий в акціонерному товаристві “Комерційний банк "Приватбанк".
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, з урахуванням доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно із ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 Закону № 1404 визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 1404 арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч. 7 ст. 26 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 регламентовано, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 1404 передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1 - 4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону № 1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Згідно із ч. 2 ст. 48 Закону № 1404 забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.ст.19-1 та 26-1 Закону України “Про теплопостачання”, ст. 15 - 1 Закону України “Про електроенергетику”, та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України “Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки”, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 1404 на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Положеннями ст. 56 Закону № 1404 визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону № 1404 не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
У відповідності до наявної в матеріалах справи довідки АТ “КБ “Приватбанк” від 25.02.2021 року №NSGDMJ5MDMR3PDLV встановлено, що ОСОБА_1 дійсно отримує заробітну плату, яка зараховується на зарплатний рахунок № НОМЕР_1 .
Картковий рахунок рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ “КБ “Приватбанк” є зарплатним, тобто призначеним для виплати та отримання позивачем заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Згідно з положеннями частини 1 ст. 115, ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України), ч. 3 ст.15, ст.22, ч.ч. 1, 6 ст.24 Закону України "Про оплату праці" визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - 50% процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.
Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що зобов`язання зі сплати заробітної плати мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, а тому на кошти, цільовим призначенням яких є оплата праці, мають спеціальний (особливий) правовий статус і звернення стягнення на них має відбуватись в рамках особливої правової процедури, в порядку і в розмірах, визначених законом.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону № 1404 виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону № 1404 підприємства, установи, організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, зазначені у ч. 1 цієї статті, за заявою стягувача зобов`язані здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника у розмірі, визначеному виконавчим документом, з урахуванням положень ст. 70 цього Закону.
Положеннями п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 визначено, що підставою для зняття арешту з майна або його частини державним виконавцем є отримання державним виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Тобто, державний виконавець знімає арешт з майна боржника на підставі п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 за наступних обов`язкових умов:
- отримання документального підтвердження про те, що конкретний рахунок має спеціальний режим використання;
- заборона на звернення стягнення, визначена законом.
Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не були дотримані вимоги, що визначені частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII, щодо зняття арешту з частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що відбулося звернення стягнення на кошти, звернення на яке заборонено законом.
Так, отримавши довідку АТ “КБ “Приватбанк”, яка свідчить про те, що рахунок на який накладено арешт є зарплатним рахунком, відповідач не вчинила жодних дій щодо зняття арешту з вищезазначеного рахунку, що свідчить про протиправну бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. щодо не зняття арешту, накладеного за постановою від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні №64619954 з рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в акціонерному товаристві “Комерційний банк "Приватбанк".
В контексті зазначеного, колегія суддів зауважує, що окрім того, що а рахунок № НОМЕР_1 позивач отримує заробітною плату з даного рахунку здійснюється й звернення стягнення, з яких, зокрема, поточні аліменти у розмірі 50% від всіх видів його доходів (а.с. 12).
Колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ст.179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Проте з часу накладення арешту на банківський рахунок, діти обмежені в здійснені права власності на аліменти.
Так, Верховний Суд в постанові №682/690/16-ц від 14.03.2018 року зробив висновок, відповідно до якого аліменти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати заробітної плати, та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що також призводить до порушення конституційних прав громадян.
Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 70 Закону № 1404 із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
З огляду на зазначене слідує, що відповідачем не правомірно накладено арешт на банківський рахунок позивача, що відповідно до оскаржуваної постанови унеможливлює отримання позивачем заробітної плати у передбачених законом розмірах, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов`язання відповідача зняти арешт з коштів на рахунку із виплати заробітної плати № НОМЕР_1 , що відкритий в акціонерному товаристві “Комерційний банк "Приватбанк".
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не вбачається.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.