КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/5516/2021                     
справа №382/454/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року                                                                                                         м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Литвін Л.І. 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та припинення права спільної часткової власності на будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок та припинення права спільної часткової власності на будинок,-
встановив:
 
            В березні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просить:
1)        визнати за нею право власності квартиру АДРЕСА_1 , виділивши в натурі 1/2 частину відповідно до плану:
-            веранду №1-1 площею 11,80 кв.м, 
-            житлову кімнату №1-2 площею 17,40 кв.м, 
-            житлову кімнату №1-3 площею 10,90 кв.м, 
-            ванну №1-4 площею 2,60 кв.м, 
-            кухню №1-5 площею 8,70 кв.м, 
-            коридор №1-6 площею 5,80 кв.м, 
2)        визнати за нею право власності на: 
-            сарай (Б), 
-            погріб (під Б), 
-            вбиральню (В), 
3)        припинити право спільної часткової власності на вказаний будинок.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що сторонам на праві власності кожному належить по 1/2 частині вказаного будинку, домовленості з приводу користування домоволодінням немає, у зв`язку із чим виникають конфліктні ситуації, відтак звернулась до суду з цим позовом.
 
            Не погодившись з первісним позовом, ОСОБА_2 подано зустрічний позов, у якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке є індивідуальним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та складається з: 
            1) житлового будинку, загальною площею 85,10 кв.м, до якого входить: 
            а) коридор, площею 3,70 кв.м, 
            б) комора, площею 3,80 кв.м, 
            в) кухня, площею 10,20 кв.м, 
            г) житлова кімната, площею 11,70 кв.м, 
            д) житлова кімната, площею 11,50 кв.м, 
            е) коридор, площею 2,00 кв.м, 
            є) веранда, площею 27,20 кв.м, 
            ж) веранда, площею 15,00 кв.м, 
            2) господарських будівель та споруд: 
            а) сарай "Г", 
            б) погріб "під Г", 
            в) убиральня "Д", 
            г) водопровід №4.
 
            Також просив припинити його право спільної часткової власності на зазначений житловий будинок.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що у його фактичному користуванні знаходяться ті приміщення будинку, які вказані у вимогах. Такий порядок та виділ склався ще між попередніми власниками, а далі між їхніми родичами (окремими родинами). Частина будинку, якою користувалась ОСОБА_3 , знаходиться на окремо визначеній земельній ділянці із кадастровим номером 32255100:08:043:0048. 
 
            Вказує, що між сторонами відсутній конфлікт, він не заперечує проти поділу домоволодіння, проте позов уважає передчасним, оскільки питання могло б бути вирішено у досудовому порядку.
 
            Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено:
            Поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
            Визнати за  ОСОБА_3 право власності на окреме ізольоване приміщення в житловому будинку  АДРЕСА_1 , що складається із: веранди 1-1 площею 11,8 кв.м, житлової кімнати 1-2 площею 17,4 кв.м, житлової кімнати 1-3 площею 10,9 кв.м, ванни 1-4 площею 2,6 кв.м, кухні 1-5 площею 8,7 кв.м, коридору 1-6 площею 5,8 кв.м, ганку №1 . Всього по будинку загальною площею 57,20 кв.м вартістю 198223 грн., житловою площею 28,30 кв.м. З господарських споруд визнати право власності на: сарай Б, погріб Б, убиральня В, огорожа №3, ворота №2, хвіртка №6, 1/2 вимощення №1, водопровід №5, загальною вартістю 55381. Всього вартість будівель в домоволодінні складає 253604 грн.
            Припинити спільну часткову власність на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
            Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3  5024 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та також 2536,04 грн. судового збору.
            У задоволенні зустрічного позову відмовити.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Коваль Л.М. в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить у задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити, зустрічні вимоги задовольнити.
            
            Посилається на доводи зустрічної позовної заяви, фактичну відсутність будь-якого спору та відсутність у рішенні суду належним чином мотивованих висновків про задоволення первісного позову.
 
            Вказує на недоцільність проведення у справі судової експертизи, оскільки такою запропоновано лише один варіант поділу домоволодіння, який і так фактично існує між сторонами.
 
            Щодо висновків про відмову у задоволенні зустрічного позову вказує, що суд такі мотивував відсутністю доказів про належність на праві власності йому прибудови розміром 12,45м х 4м. Скаржник вказує, що вимог з приводу вказаної прибудови у зустрічних вимогах не заявлялось. Окрім того, під час проведення експертизи такого об`єкту експертом не виявлено.
 
            Зазначає, що відмова у зустрічному позові фактично нівелює можливість звернення у майбутньому з вимогами про визнання права власності на частину домоволодіння.
 
            В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала.
 
        Представник позивача ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.             
            
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до части 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
        З матеріалів справи убачається, що відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 квітня 1996 року, складеним ОСОБА_5 , спадкоємцем є його дочка ОСОБА_3 . Свідоцтво видано щодо 1/2 частини житлового будинку, що належала померлому на підставі договору дарування. У свідоцтві вказано, що розмір жилої площі будинку становить 51,50 кв.м, одночасно наведено перелік господарських будівель, а саме: сарай, погреб, вбиральня,, сарай, погреб, вбиральня, огорожа, колодязь 1/2 частина, водопровід, підмостки, що розташовані на земельній ділянці площею 0,06 га.
 
Відповідно до даних державного акту на право приватної власності на землю серія IV-КВ № 103348 від 10 лютого 1999 року та Витягу з Державного земельного кадастру відділом в Яготинському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 3225510100:08:043:0048 площею 0,0781 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до даних  рішення виконавчого комітету Яготинської міської ради від 10 липня 2001 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано у спільне постійне користування пропорційно розміру часток у спільній власності на житловий будинок земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_4 .
 
Відповідно до даних  договору дарування частини житлового будинку від 01 грудня 2009 року, укладеного між дарувальниками ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та обдарованим ОСОБА_2 , та даних Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, останній набув у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . 
 
Згідно із даними цього договору дарувальникам земельна ділянка належить на підставі договору дарування від 15 червня 2001 року.
 
У договорі наведено характеристику домоволодіння, а саме: будинок жилою площею 51,50 кв.м, загальною площею 98,10 грн., підсобні будівлі та споруди: а - прибудова, а1 - прибудова, а2 - прибудова, а3 - прибудова, 2 - ганок, Б - сарай, під Б - погріб, В - вбиральня, Г - сарай, під Г - погріб, Д - вбиральня, 3 - огорожа, 4 - трубопровід, 5 - трубопровід, 6 - колодязь 1/2, І - вимощення.
 
Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2009 року у справі №2-620/2009 за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до Яготинської міської ради Київської області, треті особи: відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Яготинської РДА, Яготинська районна санітарно-епідеміологічна станція, відділення державного пожежного нагляду про визнання права власності на самочинне будівництво позовні вимоги задоволено, вирішено визнати право власності на самочинну прибудову розміром 12,45 метрах х 4 метра до 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках.
 
Відповідно до Висновку будівельно-технічної експертизи №08-СЕ/2019 від 23 вересня 2019 року найбільш імовірна дійсна вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , (без врахування вартості земельної ділянки) може становити 597094 грн. Розподіл в натурі вказаного будинку можливий. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам у житловому будинку не потрібно проводити будь-які ремонтно-будівельні роботи.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що виділ позивачу частини будинку та господарських будівель і споруд є технічно можливим.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_2 заявляє вимоги про виділ в натурі як окреме ізольоване приміщення подарованої йому частини будинку, включаючи самочинно добудовану прибудову, на яке у нього не виникло право власності.
 
Проте апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
   Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
 
   Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майно, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
   Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
 
   Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
 
   Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
 
   За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
 
   Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
 
   Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності,   є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли   є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
 
   Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
 
   З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 просить визнати право власності на 1/2 частині домоволодіння, що складається з ряду приміщень, загальною площею 57,20 кв.м, житловою площею 28,30 кв.м.
 
   ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на частину  цього ж домоволодіння, що складається з ряду приміщень, загальною площею 85,10  кв. м, житловою площею 23,20 кв.м.
 
   Згідно даних Висновку будівельно-технічної експертизи №08-СЕ/2019 від 23 вересня 2019 року загальна площа житлового будинку становить 144,40 кв.м.
 
   Натомість  згідно загально доступної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна,  внесено такі відомості  про об`єкт нерухомого майна АДРЕСА_1 : загальна площа 98,10 кв.м, житлова площа 51,50 кв.м.
 
   Сторонами у цій справі не надано доказів на підтвердження права спільної часткової власності на домоволодіння, загальною площею 144,40 кв.м, при цьому, державна реєстрація права власності проведена на об`єкт загальною площею 98,10 кв.м.
 
Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, відтак не може бути предметом поділу (виділу) згідно положень статей 364, 367 ЦК України.
            
Із викладених мотивів первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають.
 
Суд першої інстанції вказаних положень закону не врахував та дійшов помилкового висновку  про задоволення первісного позову, неправильно застосувавши норми матеріального права.
 
            Згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.
 
            Відповідно до статті 376 ЦПК України  неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Коваль Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та припинення права спільної часткової власності на будинок та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок та припинення права спільної часткової власності на будинок- відмовити.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова