ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" червня 2021 р.           Справа№ 927/100/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Яковлєва М.Л. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Чернігівського обласного центру зайнятості
на рішення Господарського суду Чернігівської області 
від 06.04.2021 (повний текст складено 12.04.2021)
у справі №927/100/21 (суддя Васильченко Т.В.)
за позовом Чернігівського обласного центру зайнятості
до Фізичної особи - підприємця Левченка Миколи Андрійовича
про стягнення 9  446,01 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Чернігівський обласний центр зайнятості (далі - позивач, скаржник) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Левченка Миколи Андрійовича (далі - відповідач) про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 9  446,01 грн. отриманої відповідачем та, відповідно, його працівниками допомоги по частковому безробіттю на період карантину.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.04.2021 у задоволенні позову Чернігівського обласного центру зайнятості до фізичної особи - підприємця Левченко Миколи Андрійовича про стягнення 9 446,01 грн. відмовлено в повному обсязі. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Чернігівський обласний центр зайнятості звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.04.2021 у справі №927/100/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідачем не виконано пп.2 п.5 договору щодо обов`язку повідомлення центру зайнятості про зміну відомостей протягом 5 календарних днів, а саме про звільнення працівників. При цьому, умови договору, які на думку суду, виконані відповідачем, зазначаються вибірково, не надаючи належної уваги пункту договору щодо подання відомостей про звільнення працівників, невиконання якого i спричинило незаконну виплату допомоги по частковому безробіттю.
Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді від 23.04.2021 апеляційну скаргу Чернігівського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.04.2021 у справі №927/100/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернігівського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.04.2021 у справі №927/100/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. 
17.05.2021 до апеляційного суду від Фізичної особи - підприємця Левченка Миколи Андрійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити рішення господарського суду Чернігівської області від 06.04.2021 по справі №927/100/21 без змін, а апеляційну скаргу Чернігівського обласного центру зайнятості без змін.
Відзив обґрунтовано тим,що працівники були звільнені з роботи згідно з наказом №35 від 08.07.2020, а отже гарантії зайнятості, як умови договору №48 від 13.05.2020 відповідачем, як роботодавцем порушені не були, кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю використані за цільовим призначенням, працівники отримали допомогу по безробіттю на законних підставах, що відповідає меті її надання.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.
Фізичною особою - підприємцем Левченком М.А. видано наказ від 06.04.2020 № 30 "Про оголошення скорочення діяльності на час карантину", згідно з яким з 06.04.2020 на час карантину скорочена його діяльність і повідомлено найманих працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про необхідність не виходити на роботу.
Відповідно до поданої до Куликівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості фізичною особою - підприємцем Левченком М.А. заяви про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину для виплати її працівникам від 07.05.2020 року вих. № 2 та пакету документів, Чернігівським обласним центром зайнятості прийнято наказ від 12.05.2020 № 95 "Про надання допомоги по частковому безробіттю на період дії карантину", відповідно до якого фізичній особі - підприємцю Левченку Миколі Андрійовичу надано допомогу по частковому, безробіттю на період карантину з 06.04.2020 на строк зупинення (скорочення) діяльності, але не більше 30 календарних днів після завершення карантину, для виплати її працівникам.
Між фізичною особою - підприємцем Левченком М.А. та Чернігівським обласним центром зайнятості, в особі директора Куликівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості Кравченко Г.С., укладено договір про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 13.05.2020 № 48.
Предметом договору є надання центром зайнятості роботодавцю коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306, у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності. 
Відповідно до пункту 2 договору центр зайнятості має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду; перевіряти цільове використання коштів Фонду, наданих роботодавцем для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину; отримувати від роботодавця необхідні документи та пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем відомостей про виплату працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину.
Пунктом 3 договору передбачено, що центр зайнятості зобов`язаний:
1) надавати роботодавцю кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину відповідно до Порядку та цього договору;
2) перераховувати роботодавцю кошти для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину після отримання відомостей про осіб, щодо яких виконуються вимоги частини третьої статті 471 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - відомості про осіб), щомісяця протягом трьох робочих днів після зарахування відповідних коштів на рахунок центру зайнятості;
3) повідомляти роботодавцю про зміни у законодавстві, що регулює відносини у сфері надання допомоги по частковому безробіттю.
Згідно п. 5 договору роботодавець зобов`язаний:
1) забезпечувати цільове використання коштів Фонду, наданих як допомога по частковому безробіттю на період карантину;
2) подавати щомісяця до 10 числа (до закінчення строку дії цього договору) центру зайнятості відомості про осіб відповідно до пункту 15 Порядку, що є підставою для перерахування коштів Фонду для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, а також повідомляти про зміну зазначених відомостей протягом п уяти календарних днів;
3) виплачувати працівникам допомогу по частковому безробіттю на період карантину протягом трьох робочих днів після їх надходження на рахунок роботодавця за окремою платіжною відомістю для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину;
4) подавати щомісяця не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів після виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину центру зайнятості копії платіжних відомостей для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину з підтвердженням перерахування коштів на рахунки працівників;
5) письмово інформувати центр зайнятості про звільнення працівника (працівників) протягом шести місяців або протягом періоду, що дорівнює періоду виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину (якщо допомога по частковому безробіттю на період карантину виплачувалася менше ніж 180 календарних днів) з підстав, зазначених у пункті 6 цього договору;
6) повернути центру зайнятості за наявності підстав, передбачених пунктом 20 Порядку та п. 6 цього договору, кошти в повному обсязі, надані роботодавцю для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину;
7) допускати представників центру зайнятості до проведення перевірок даних, що є підставою для перерахування коштів Фонду для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину;
8) надати центру зайнятості копію рішення про відновлення своєї діяльності та нормальної тривалості робочого часу працівників протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
Пунктом 6 договору передбачено, що роботодавець гарантує, що не розриватиме трудовий договір з працівником, якому виплачувалася допомога по частковому безробіттю на період карантину, протягом шести місяців (якщо допомога виплачувалася менше ніж 180 календарних днів, - протягом періоду, що дорівнює періоду виплати) з дня закінчення виплати допомоги з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 (крім повної ліквідації або припинення діяльності роботодавця), пунктом 1 частини першої статті 36, частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України. 
Згідно з п. 8 договору роботодавець в установленому законодавством порядку відповідає за достовірність документів і відомостей, що є підставою для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину, та цільове використання коштів Фонду. У разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом 2 частини другої статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням установленого порядку, роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати Фонду заподіяну шкоду. 
На виконання вимог пункту 15 Порядку відповідачем для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину подані відомості про осіб, щодо яких виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України "Про зайнятість населення":
- за період з 06.04.2020 по 30.04.2020 на найманих працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 загальною сумою, яка підлягає виплаті 8 088,48 грн., відомість подана 13.05.2020;
- за період з 01.05.2020 по 31.05.2020 на найманих працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 загальною сумою, яка підлягає виплаті 9 446,01 грн., відомість подана 03.06.2020;
- за період з 01.06.2020 по 30.06.2020 на найманих працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 загальною сумою, яка підлягає виплаті, 9 446,01 грн.. відомість подана 10.07.2020.
Кошти Чернігівським обласним центром зайнятості були перераховані відповідачу після їх надходження відповідно: 27.05.2020, 26.06.2020, 21.07.2020, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 3098 від 27.05.2020 на суму 8 088,48 грн. з призначенням платежу "перерах. допомоги по частк. безробіттю за квітень 2020", 4158 від 26.06.2020 на суму 9 446,01 грн. з призначенням платежу "перерах. допомоги по частк. безробіттю за травень 2020", № 9237 від 21.07.2020 на суму 9 446,01 грн. з призначенням платежу "перерах. допомоги по частк. безробіттю за червень 2020". 
Відповідачем було перераховано зазначені кошти найманим працівникам, що підтверджується копією платіжного доручення № 50 від 30.05.2020, копіями документів банку про здійснені вихідні платежі №№ 49 від 30.05.2020, 45 від 29.05.2020, 56 від 02.07.2020, 57 від 02.07.2020, 54 від 01.07.2020, 59 від 24.07.2020, 60 від 24.07.2020, 61 від 24.07.2020, які наявні в матеріалах справи. 
01.07.2020 відповідачем до центру зайнятості подано копію наказу від 30.06.2020 року № 34/1 про відновлення діяльності з 01.07.2020 року. До роботи приступити з 01.07.2020 таким працівникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
20.10.2020 заступником начальника відділу соціальних послуг Куликівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості у присутності відповідача проведено перевірку цільового використання коштів допомоги по частковому безробіттю на період карантину, про що складено акт № 8 від 20.10.2020. 
За результатами проведеної перевірки у відповідному акті зазначено про порушення порядку використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. На день отримання допомоги по частковому безробіттю, наймані працівники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не перебували у трудових відносинах, чим порушено п. 3,6 Порядку та п.п. 1, 2, 3 п. 5 та п. 7,8 Договору. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п. 8 Договору сума коштів, що використана з порушенням установленого порядку, підлягає поверненню у розмірі 9 446,01 грн. В акті зазначено, що наймані працівники ФОП Левченка М.А.: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були звільнені з роботи за ст. 38 КЗпП України, наказ № 35 від 08.07.2020, а допомогу ними було отримано 24.07.2020.
Згідно Актів №8 від 20.10.2020 встановлені такі порушення:
- при поданні відомостей про осіб, щодо яких виконуються вимоги частини 3 статті 47-1 Закону, 10.07.2020 за червень місяць 2020 року ФОП Левченко М.А. подано недостовірні дані (не повідомлено, що всі ці працівники на дату подання відомостей звільнені і не перебувають з нею в трудових відносинах);
- не повідомлено Центр зайнятості протягом п`яти календарних днів про звільнення працівників;
- використання коштів не за цільовим призначенням (перераховано кошти у сумі 9 446,01 грн. стороннім громадянам, які не є вже працівниками і з якими припинено трудові відносини з 09.07.2020).
Про факт звільнення найманих працівників відповідач повідомив центр зайнятості 07.10.2020 копією наказу № 35 від 08.07.2020 про звільнення за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП з постійної роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та 16.10.2020, що підтверджується копією листа відповідача, наявною в матеріалах справи. 
Відповідач на виконання умов Порядку та Договору протягом п`яти календарних днів після звільнення працівників зобов`язаний був повідомити про це Центр зайнятості. За період з 01.06.2020 по 30.06.2020 відомості щодо звільнення найманих працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти у загальному розмірі 9 446,01 грн. були перераховані Центром зайнятості. Під час перевірки відповідача, як зазначає позивач у справі, виявлено факт невідповідності відомостей, зазначених відповідачем, фактичним обставинам, а саме факт звільнення за два дні  після подання відповідачем відомостей щодо вказаних найманих працівників (08.07.2020 - звільнення працівників, 10.07.2020 - подання відомостей для отримання допомоги за відпрацьований період - червень 2020 року).
Відповідачем внесено зауваження в акт про непогодження з даними цього акту, зазначено, що кошти були перераховані за червень 2020 року, а працівники у період з 01.06.2020 по 30.06.2020 перебували у трудових відносинах. Працівники були звільнені на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 
Відповідно до наказу директора Куликівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 23.10.2020 № 36 "Про результати перевірки фізичної особи - підприємця Левченка Миколи Андрійовича" за порушення порядку  використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття накладено на ФОП Левченко М.А. штраф у розмірі наданої Фондом суми, використаної з порушенням, у розмірі 9446,01 грн; зобов`язано вжити заходів по стягненню з фізичної особи підприємця Левченка Миколи Андрійовича коштів Фонду, використаних з порушенням установленого порядку, у розмірі 9446,01 грн.
27.10.2020 позивачем відповідачу направлено лист про повернення добровільно коштів Фонду, використаних з порушенням установленого порядку, у розмірі 9 446,01 грн., лист отримано відповідачем 29.10.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 1630001210472. 
Відповідач відповіді на лист не надав, витребувані позивачем грошові кошти не повернув. 
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 9446,01 грн., посилаючись на те, що відповідачем при поданні 10.07.2020 відомостей про осіб, щодо яких виконуються вимоги частини 3 статті 47-1 Закону України "Про зайнятість населення", за червень місяць 2020 року подано недостовірні дані, а саме не повідомлено, що всі ці працівники на дату подання відомості вже звільнені і не перебувають з ним в трудових відносинах; перераховано 21.07.2020 кошти в сумі 9 446,01 грн. стороннім громадянам, які не є вже працівниками і з якими припинено трудові відносини з 09.07.2020 року, а, отже, кошти використані не за цільовим призначенням.
Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані тим, що роботодавець використав кошти Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, надані як допомога по частковому безробіттю на період карантину, не за цільовим призначенням, внаслідок чого позивачем пред`явлено позов про стягнення з відповідача 9446,01 грн. Вказана грошова сума склалася із розміру допомоги, необґрунтовано отриманої відповідачем. 
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу Чернігівського обласного центру зайнятості, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19) внесено зміни, зокрема до Закону України "Про зайнятість населення" та передбачено надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
Статтею 47-1 Закону ( в редакції чинній на момент звернення відповідачем з заявою про призначення допомога по частковому безробіттю на період карантину) визначено підстави надання такої допомоги та визначено осіб, які мають право на її отримання.
У відповідності до ч.1 ст.47-1 Закону допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця для її виплати працівникам.
Право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію) (ч.3 ст. ст. 47-1 Закону).
Механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначено Порядком надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306.
Відповідно до пункту 6 Порядку виплата працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину здійснюється роботодавцем, з яким оформлено трудові відносини. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №453 "Про внесення змін до Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №306, відповідно до яких, виплата допомоги по частковому безробіттю на період карантину фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, здійснюється центром зайнятості.
Отже, вищенаведеними нормами чинного законодавства встановлено право застрахованої особи, з якою в роботодавця оформлено трудові відносини, на допомогу по частковому безробіттю на період карантину за зверненням роботодавця для її виплати. Головною умовою виплати працівникам допомоги по безробіттю на період карантину у разі втрати ними частини заробітної плати є наявність трудових відносин між роботодавцем та працівником.
Жодна з вказаних норм не містить імперативного припису щодо наявності трудових відносин між роботодавцем, що подає звітність, та найманими працівниками саме станом на дату подання звітності. Як випливає з вказаних норм, наявність або відсутність гарантованих державою виплат залежить виключно від наявності або відсутності  трудових відносин у звітному періоді, у даному випадку у червні 2020 року. Ані позивач, ані відповідач у справі не спростовують факту наявності трудових відносин між відповідачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у звітному періоді - з 01.06.2020 по 30.06.2020, за що, власне, державою у порядку, визначеному наведеними вище нормативними актами, передбачені спірні виплати. 
Положення п.2 ч.2 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначають, що роботодавець зобов`язаний подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами.
При цьому п.6 договору встановлено, що роботодавець гарантує, що не розриватиме трудовий договір з працівником, якому виплачувалася допомога по частковому безробіттю на період карантину, протягом шести місяців (якщо допомога виплачувалася менше ніж 180 календарних днів, - протягом періоду, що дорівнює періоду виплати) - з дня закінчення виплати допомоги з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 (крім повної ліквідації або припинення діяльності роботодавця), п.1 ч.1 ст.36, ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України.
Отже, в договорі передбачено два склади правопорушень: 
- порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася допомога по частковому безробіттю на період карантину.
- достовірність документів і відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, та цільове використання коштів Фонду відповідно до законодавства.
Під час судового розгляду справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту наявності порушень відповідачем вимог закону або умов укладеного договору. 
На виконання умов Договору № 48 від 13.05.2020 відповідач зобов`язався зокрема:
- подавати щомісяця до 10 числа (до закінчення строку дії цього договору) центру зайнятості відомості про осіб відповідно до п15 Порядку, що є підставою для перерахування коштів Фонду, для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, а також повідомляти про зміну зазначених відомостей протягом п`яти календарних днів;
- виплачувати працівникам допомогу по частковому безробіттю на період карантину протягом трьох робочих днів після їх надходження на рахунок роботодавця за окремою платіжною відомістю для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину (відомістю на виплату грошей);
- забезпечувати цільове використання коштів Фонду, наданих як допомога по частковому безробіттю на період карантину.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що наймані працівники ФОП Левченко М.А. ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) були звільнені з роботи згідно з наказом № 35 від 08.07.2020 (на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України (що не порушує умов договору). 
Відомість про осіб, щодо яких виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України "Про зайнятість населення" за період з 01.06.2020 по 30.06.2020 на найманих працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подана до центру зайнятості 10.07.2020 за період з 01.06.2020 по 30.06.2020, тобто за звітний період, коли вказані працівники перебували у трудових відносинах з позивачем і звільнені не були. 
Таким чином, виплата допомоги по частковому безробіттю на період карантину найманим працівникам фізичної особи - підприємця Левченко М.А. Овруцькій В.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за червень 2020 року була здійснена за період, коли вказані працівники не були звільнені та перебували у трудових відносинах з відповідачем, а, отже, кошти відповідачем використані за цільовим призначенням. 
Відповідно до частини першої та другої ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Стягнення перерахованих позивачеві та у подальшому перерахованих найманим працівникам за відпрацьований період (червень 2020 року) грошових коштів, що уособлюють собою державні гарантії допомоги по безробіттю, нівелюють саму мету прийняття відповідних нормативних актів, зокрема, Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306.  
Доводи Чернігівського обласного центру зайнятості, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем правомірно, на підставі договору отримано спірні кошти, внаслідок чого судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 06.04.2021 у справі №927/100/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Чернігівського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.04.2021 у справі №927/100/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Чернігівського обласного центру зайнятості - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Черкаської області від 06.04.2021 у справі №927/100/21 - залишити без змін.
Матеріали справи №927/100/21 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                М.Л. Яковлєв