Справа № 346/2120/18 
Провадження № 22-ц/4808/5/21 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,
секретаря                                       Мельник О.В.,
з участю                                         представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкти нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Веселовим В.М. 03 вересня 2019 року в м. Коломия Івано-Франківської області,  
                                                      в с т а н о в и в :
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкти нерухомого майна, в обгрунтування якого зазначено, що 18.02.1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Коломия, актовий запис №74. Від шлюбу народжені діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.12.2016 року шлюб між сторонами розірвано. За відповідачем  зареєстровано житловий будинок по АДРЕСА_1 , набутий ним на підставі договору дарування від 24.07.1992 року. Для обслуговування даного будинку відповідач набув земельну ділянку площею 0,2021 в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2623287201010160007. Також за час шлюбу відповідач набув права власності на земельну ділянку площею 0,1082 га в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2623287201010160008. Після одруження вони проживали в спірному будинку. У зв`язку з народженням дітей необхідно було збільшити житлову площу будинку, тому вони з відповідачем розпочали його реконструкцію. Для цього вони переїхали в Республіку Італія, де працевлаштувалися. Невдовзі відповідач покинув Італію та повернувся в Україну. Вона ж продовжувала працювати в ОСОБА_6 , надсилала грошові кошти для реконструкції будинку. Після проведення реконструкції площа будинку збільшилася та його вартість істотно зросла. 
  Просила визнати право спільної сумісної власності на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1082 га в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,2021 га в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (а.с.2-3, том 1).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2019 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкти нерухомого майна відмовлено (а.с.187-194, том 1).
Не погодившись з даним рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність.
Представник апелянта зазначив, що предметом позову є вимога про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельні ділянки. Як на підставу позову ОСОБА_7 посилалася на обставини набуття відповідачем під час перебування у шлюбі з нею права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, вартість яких, зокрема домоволодіння, істотно зросла за час шлюбу внаслідок реконструкції та добудови, за рахунок спільних коштів.
Також зазначив, що у висновку експерт вказав про проведення реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 без належного дозволу та затвердженого проекту, таке будівництво є самочинним, а відтак в дослідженнях та розрахунках до уваги не брались. Зробивши висновок про самочинність зведеної прибудови до житлового будинку, капітального ремонту даху, встановлення огорожі та автоматичних саморозсувних воріт, судовий експерт не дав відповіді на четверте та п`яте питання щодо технічної можливості розділити житловий будинок та щодо варіантів поділу будинку. З`ясування питання дійсної вартості домоволодіння на час вирішення спору, з врахуванням покращень (в тому числі самочинних), здійснених за час шлюбу – це ті обставини, які суду першочергово необхідно було дослідити у даному спорі. При цьому суд не надав належної оцінки тому, що за наявності висновку експерта про самочинність побудови деяких складових частин домоволодіння, судовий експерт все ж зміг надати висновок про його вартість без врахування реконструйованих частин. Визначення вартості спірного домоволодіння з урахуванням всіх покращень є обов`язковим у даному спорі, а тому відмова суду призначити експертизу для з`ясування даного питання є незаконною та такою, що порушує право позивача на об`єктивний, неупереджений судовий розгляд.
Представник апелянта наголошує, що як на підставу позову ОСОБА_2 посилалася також на обставини здійснення нею фінансування реконструкції спільного майна за рахунок коштів, отриманих на роботі в Республіці Італія. В судовому засіданні представник позивача клопотав про оголошення перерви для забезпечення надання доказів такого фінансування. Однак судом відхилено клопотання, чим порушено право позивача на рівність та змагальність процесу. Дані документи доводять здійснення позивачкою платежів за час шлюбу. Тому долучено ці докази до апеляційної скарги. 
З цих підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов (а.с.212-213, том 1). 
Представником відповідача ОСОБА_1   ОСОБА_8 поданий відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність у справі доказів істотного зростання вартості придбаного до шлюбу будинковолодіння, внаслідок реконструкції за час шлюбу, та добудови за рахунок спільних коштів. Вважає, що позивачка у строк, встановлений законом, не подала доказів (платіжних доручень) та належним чином не обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк. За таких обставин вважає, що не можуть бути прийняті до уваги копії платіжних доручень, подані до апеляційного суду, оскільки в такому випадку відповідач позбавлений можливості подати докази на підтвердження своїх заперечень. Більше того, іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому законом порядку (ч.8 ст.95 ЦПК України). Фактично, якщо позивачкою і надсилалися кошти, то вони використовувалися на утримання сім`ї, що складалася з двох неповнолітніх дітей і їх батька (чоловіка позивачки), який доглядав за ними, на оплату комунальних послуг, витрати на навчання дітей тощо. Крім того, перед виїздом за кордон позивачка позичила у представника відповідача ОСОБА_8 кошти, які потім повертала через перекази. Тому вважає, що доказів про використання переказаних коштів для проведення ремонту чи добудов у будинку позивачкою не надано.  Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.40-43, том 2).
У судове засідання не з`явився представник апелянта,  про причини неявки не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за відсутності представника апелянта.
  Вислухавши пояснення представника відповідача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що 18.02.1995 року сторони зареєстрували шлюб у відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 74 (а.с.5), який заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2016 року розірвано (а.с.7, том 1; справа №346/5881/16-ц, а.с.25-36). 
Із договору дарування від 24 липня 1992 року, посвідченого Коломийською державною нотаріальною конторою 24.07.1992 року та зареєстрованого в реєстрі за №1919, встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.12-13, том 1). 
Згідно державних актів серії ІФ № 003890 та серії ІФ № 003889 від 22.12.2004 року, виданих на підставі рішення ХІV сесії четвертого демократичного скликання Товмачицької сільської ради від 16.07.2004 року (а.с.43), ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,1082 га, розташованої с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2623287201010160008 та площею 0,2021 га, що розташована в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2623287201010160007 (а.с.10-11, 44-47, том 1). 
Із довідки виконкому Товмачицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 18.05.2018 року №562 встановлено, що земельні ділянки загальною площею 0,31 га, надані в користування ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 , рішенням сесії Товмачицької сільської ради від 25 листопада 1993 року. Підстава – земельно-кадастрова книга №1, номер запису 506 (а.с.48, том 1).
Із технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 , складеного Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість 27.02.2007 року (підписаний ОСОБА_9 , перевірений ОСОБА_10 , начальник бюро – ОСОБА_11 ) встановлено, що замовником технічної документації на будинковолодіння був ОСОБА_1 . Будинковолодіння складалося із: літера А - житловий будинок,  літера Б - стайня, літера В - вбиральня, літера Г - літня кухня, літера Д – навіс, літера N- криниця, літера  N1 – огорожа, літера І – замощення. Із експлікації приміщень до плану житлового будинку, наявні веранда, дві кладовки, кухня, дві кімнати (а.с.14-16, 90-95, том 1).
Із змісту повідомлення обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Івано-Франківської обласної ради від 12.09.2018 року №250 встановлено, що інвентарна справа на житловий будинок по АДРЕСА_1 в архівах ОКП «Коломийське МБТІ» відсутня (а.с.76, том 1).  Повідомлення аналогічного змісту даного комунального підприємства від 05.12.2019 за №2210 міститься на а.с.74 в томі 2.
Копії матеріалів інвентарної справи на житловий будинок по АДРЕСА_1 у матеріалах справи відсутні.
Із висновку експерта за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2019 року № 16/142/143/19-28 встановлено, що на момент обстеження будинковолодіння по АДРЕСА_1 житловий будинок не відповідає технічному паспорту. В житловому будинку проведена прибудова до житлового будинку та здійснена реконструкція даху із повною заміною конструкцій даху. Реконструкція дахового простору під житлові приміщення не проводилась. Ринкова вартість домоволодіння, визначена порівняльним  підходом, станом на момент проведення дослідження становить 322 090 гривень, в тому числі: 163 831 грн – вартість земельних поліпшень (житлового будинку та надвірних будівель і споруд); 158 259 грн – вартість земельної ділянки площею 0,2021 га. Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва провести поділ (виділити частку; визначити порядок користування), а також розділити відповідно до часток згідно законодавства житловий будинок вбачається неможливим (а.с.128-149, том 1).
Із долученої копії рішення виконкому Товмачицької сільської ради народних депутатів від 25.11.1993 року, наданої архівним відділом Коломийської районної державної адміністрації від 09.12.2019 року №04-01/А-51 (а.с.77-99, том 2) та архівного витягу із даного рішення (а.с.102, том 2) встановлено, що вирішено передано у приватну власність безоплатно земельні ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства  громадянами села Товмачик, під порядковим номером 169 зазначений ОСОБА_1 , площа земельної ділянки 0,31 га (а.с.81, том 2).
Із пояснень представника відповідача в суді апеляційної інстанції встановлено, що у 2010 році сторони розпочали переобладнання даху будинку, добудували коридор, влаштували ворота та частково замінили паркан. З 2014 року по 2016 рік  ОСОБА_1 перебував за кордоном і ремонт будинку не проводився. 
Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року ОСОБА_2 визнано  такою, що втратила право користування житлом – будинковолодінням  по АДРЕСА_1 (а.с.8-9, том 1).
Із відповіді Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 20.06.2018 року № 1672/1009/1.18/2018 встановлено, що відповідно до даних Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, ведення якого розпочато з 20.05.2011 року, інформація щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт чи засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Реконструкція житлового будинку  по АДРЕСА_1 », відсутня на час надання відповіді (а.с.67, том 1).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.. 57, 60-63, 69, 70, 71, 74 СК України, ст.87, 88, 120, 140 ЗК України, ст.316, 317, 319, 368, 372, 386, 387 ЦК України встановивши, що спірне майно –  будинок, набутий до укладення шлюбу сторінами, а спірні земельні ділянки для обслуговування будинку та для ведення особистого селянського господарства, також прибудова та реконструйований дах будинку хоч і набуті відповідачем у шлюбі, але позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона своєю працею чи коштами приймала участь в набутті будинку, частини будинку (прибудови), земельних ділянок, дійшов висновку, що дане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя.
З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується колегія суддів, однак підстави для задоволення позову про визнання права власності на частину будинку за позивачем відсутні.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи цей спір, слід виходити з того, що правовідносини між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.
Норми СК України, зокрема наведені у статтях 57, 60, встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
У відповідності до ст.ст.62,63 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Однак, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. ВС зауважив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Застосовуючи ст.60 СК України і визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити факт набуття майна під час шлюбу,але і факт,що джерелом його отримання були спільні кошти або спільна праця подружжя. Такими критеріями є: 1) час набуття такого майна, 2) засоби,за які це майно було набуте (Джерело набуття), 3) мета придбання майна,яка надає йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 57 Сімейного кодексу України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
Для застосування встановлених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою має бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Крім того,  суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю (постанова ВСУ від 08.11.2017 у справі № 6-1447цс17). 
У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Тому самочинно збудоване нерухоме майно і не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
Згідно висновку експертів за результатами проведення додаткової оціночно-будівельної експертизи Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1120/1123-1125/20-28/490/491/21-28 від 23 лютого 2021 року, встановлено наступне (а.с.192-208, том 2).
При обстеженні встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 , складається з : лат. А – житловий будинок; літ. Г – літня кухня площею забудови 22,1 кв.м; літ. Д – навіс, площею забудови 10,3 кв.м; криниця, огорожа №1 суцільна дощата – 99,3 кв.м, бетонна огорожа №2 – 231,9 кв.м, металева хвіртка №3, металеві ворота №4. Літ. Б – стайня площею забудови 20,7 кв.м знесена.
Співставляючи результати даних візуально-інструментального обстеження житлового будинку з даними, що містяться в наданому на дослідження технічному паспорті БТІ (а.с.14-16, том 1) встановлено, що проведена реконструкція житлового будинку, яка складається з прибудови до житлового будинку та капітального ремонту даху. Будівельні роботи по прибудові до житлового будинку проведені без належного дозволу та затвердженого будівельного паспорта. Відповідно до ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом.
При обстеженні встановлено, що приміщення І – веранда площею 3,1 кв.м та приміщення ІІ – кладовка площею 5,0 кв.м, знесені (рис.3, а.с.195 зворот, том 2). Замість них побудовані приміщення 1-1  -  коридор площею 5,2 кв.м;  1-2  -  коридор площею 6,6 кв.м; 1-7  -  ванна площею 6,7 кв.м; 1-8  -  туалет площею 1,3 кв.м (рис.5, а.с.196, том 2).
Розрахунок вартості об`єктів оцінки витратним підходом без врахування поліпшення, що мали місце у 2010 році (переобладнання даху, добудови коридору, часткової зміни огорожі та влаштування воріт) станом на час проведення експертизи наведені в таблиці 7 (а.с.197 зворот, том 2).
Ймовірна ринкова вартість присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,2021 га станом на 02.09.2020 року (округлена до цілих), становить 158 190 грн.
Залишкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 , без врахування поліпшень, що мали місце у 2010 році (переобладнання даху, добудови коридору, часткової зміни огорожі та влаштування воріт), станом на час проведення експертизи становить  343 902 грн, з яких: 185 712 грн – вартість земельних поліпшень (житлового будинку та надвірних будівель і споруд),  158 190 грн – вартість земельної ділянки площею 0,2021 га.
Ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 , без врахування поліпшень, що мали місце у 2010 році (переобладнання даху, добудови коридору, часткової зміни огорожі та влаштування воріт), станом на час проведення експертизи становить  309 900 грн, з яких: 151710 грн - вартість земельних поліпшень (житлового будинку та надвірних будівель і споруд), 158 190 грн - вартість земельної ділянки площею 0,2021 га.
При огляді встановлено виконання наступних  поліпшень будинковолодіння, які були здійснені у 2010 році:
- Літ. А – житловий будинок: зовнішні стіни – повне відновлення зовнішньої штукатурки; демонтаж веранди та здійснення прибудови до житлового будинку площею забудови 28.0 кв.м; капітальний ремонт даху з влаштуванням мансарди, який складався з влаштування  по периметру будинку монолітного бетонного поясу, повної заміни крокв, мауерлатів, риштування та заміни покрівлі з шиферної на покрівлю металлопрофілю; заміна віконних та дверних прорізів; відновлення штукатурки в усіх приміщеннях, влаштування підвісної стелі;  ремонт підлоги, влаштування цементної стяжки, керамічної плитки; у прибудові влаштування санвузла, прокладення внутрішнього водопроводу та каналізації.
Із господарських споруд: влаштування огорожі з бетонних панелей №2, металевої хвіртки №3, металевих воріт №4 (рис. №5, а.с.196, том 2).  
У зв`язку з відсутністю проектно-кошторисної документації на реконструкцію спірного житлового будинку, вартість поліпшень визначена згідно із збірником укрупнених показників вартості відтворення функціональних об`єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд, з відповідною індексацією.
Розрахунок вартості об`єктів оцінки витратним підходом з врахуванням поліпшень, що мали місце у 2010 році (переобладнання даху, добудови коридору, часткової зміни огорожі та влаштування воріт), станом на час проведення експертизи зазначено в таблиці №15 (а.с.201 зворот, том 2).
Вартість заміщення (відтворення) літ.А житлового будинку становить  358 312 грн. Питома вага елементів, які зазнали поліпшень, складає 55,15%, а саме: підлога – 5,33% (виконаний капітальний ремонт); віконні прорізи – 8,98; (виконана заміна конструкцій); дверні прорізи – 5,85; (заміна конструкцій); інженерне обладнання – 16,27%; оздоблення зовнішнє – 3,11% (відновлення зовнішньої штукатурки); оздоблення внутрішнє – 13,25% (відновлення штукатурки в усіх приміщеннях, влаштування підвісної стелі); вимощення – 2,36%.
Вартість поліпшень у вартості літ. А становить: 197 609 грн Капітальний ремонт, виконаний в 2010 році, коефіцієнт, що враховує функціональне й економічне знецінення в залежності від періодів уведення об`єктів в експлуатацію – 1, відсоток зносу приймаємо 10%, отже 177 848 грн – вартість поліпшень у літ.А. 
Разом вартість поліпшень по літ.А житловому будинку складає 713 901 грн (вартість прибудови, літ.А - 290 403 грн; вартість реконструкції горищного приміщення та заміни даху, літ.А2 - 245650 грн).
Вартість огорожі №2 з бетонних плит становить 107 573 грн; вартість воріт – 9036 грн; вартість хвіртки – 6131 грн.
Отже, вартість поліпшень  домоволодіння по АДРЕСА_1 , що мали місце у 2010 році (переобладнання даху, добудови коридору, часткової зміни огорожі та влаштування воріт) становить 836 641 грн.
При візуальному обстеженні житлового будинку суттєвих пошкоджень конструктивних елементів не виявлено. Відповідно до «Приблизної шкали оцінки зносу елементів будинку», фізичний знос будівлі перебуває на рівні нижнього значення діапазону наведених відсотків зносу, які відповідають «доброму» технічному стану.
Дійсна (ринкова) вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 , з урахуванням поліпшень що мали місце у 2010 році (переобладнання даху, добудови коридору, часткової зміни огорожі та влаштування воріт) станом на момент проведення дослідження становить  692 400 грн, а саме: 534 210 грн – вартість земельних поліпшень (житлового будинку та надвірних будівель і споруд); 158 190 грн – вартість земельної ділянки площею 0,2021 га.
ОСОБА_2 ставиться питання про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будинок та земельні ділянки, які позивач набув до шлюбу, зокрема і земельну ділянку для обслуговування будинку.
Судом встановлено, що внаслідок спільних затрат подружжя (такі обставини не заперечувалися представником відповідача у судовому засіданні) збільшилася вартість будинковолодіння.
Однак, оскільки будинок не введений в експлуатацію, відсутня на нього технічна документація і після реконструкції він також не був введений в експлуатацію, тому він не є об`єктом нерухомого майна і , відповідно, на нього не може бути визнано право власності. 
Позивач може претендувати лише на компенсацію своєї частки коштів, вкладених у будівельні матеріали або самі будівельні матеріали в натурі.
Таким чином, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу. 
За змістом  частини 2 статті 89 Земельного кодексу України (в редакції закону на час отримання у власність відповідачем земельних ділянок -16.07.2004 року)  у  спільній  сумісній   власності   перебувають   земельні ділянки, зокрема подружжя, співвласників жилого будинку. 
Оскільки об`єкт незавершеного будівництва не є нерухомим майном і на нього не може бути визнано право власності, то і на земельна ділянка площею 0,2021 в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2623287201010160007 в порядку статті 120 ЗК України не може визнаватися  об`єктом права власності. 
Згідно державного акта серії ІФ № 003890 від 22.12.2004 року, виданого на підставі рішення ХІV сесії четвертого демократичного скликання Товмачицької сільської ради від 16.07.2004 року (а.с.43), ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1082 га, розташованої с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2623287201010160008. Отже, ця земельна ділянка за цільовим призначенням не відноситься до будинку, а тому є його особистою власністю і не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.  
Таким чином, суд першої інстанції ухвалив по суті вірне рішення про відмову у задоволенні позову, проте помилився у мотивах.
Підстав для скасування по суті правильного рішення немає.
А позивач не має перешкод для подання позову про відшкодування частки її коштів, вкладених у незавершене будівництво.
Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.
На підставі викладеного, керуючись ст.374,375,381-384 ЦПК України, суд
                                                     п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської від 03 вересня 2019 року без зміни. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий:                                                                                           І.О. Максюта
Судді:                                                                                                      Л.В.Василишин
                                                                                                                 В.А. Девляшевський
Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.