ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1103/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/3229/16-ц Категорія: 304090000 	Степченко М. Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.
секретар Винник І.М.
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»;
відповідач – ОСОБА_1 ; 
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
у жовтні 2016 року АТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що 03 жовтня 2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1399-178/08Р, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 15149 доларів США, строком до 03 жовтня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних.
20 червня 2011 року з метою проведення реструктуризації поточної заборгованості між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору.
Позивач вказував, що ним було виконано умови договору, а саме надано кредит, однак, відповідач повністю не виконав умови договору, не сплатив повністю кредит та відсотки.
Станом на 18 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становила 17982,12 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом 11854,32 доларів США та заборгованість за процентами – 6127,80 доларів США, яку Банк просив стягнути з відповідача на його користь.
Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року позов задоволено та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором 1399/178/08Р від 03 жовтня 2008 року станом на 18 травня 2016 року в сумі 17982,12 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом 11854,32 доларів США та заборгованість за процентами – 6127,80 доларів США.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» судовий збір в сумі 6817,04 грн.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження ТОВ «Правекс-Банк» на його правонаступника ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 .
31 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипенко Р.Б. звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду від 16 січня 2017 року, яка ухвалою суду від 19 квітня 2021 року залишена без задоволення.
07 травня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року та просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості та судового збору; застосувати до позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості трирічний строк позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі вказує, що судом не було належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи, оскільки ОСОБА_1 станом на січень 2017 року не проживав за місцем реєстрації його проживання в АДРЕСА_1 , а із початку 2016 року він проживає в домоволодінні свого діда у АДРЕСА_2 . Зазначає, що повідомлення про вручення судових повісток не містять підпису відповідача, тому не можуть вважатись підтвердженням вручення йому судової повістки.
Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази фактичної видачі позичальнику ОСОБА_1 грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 15149 доларів США. Вказує, що в дійсності відповідач отримав кредитні кошти від ПАТ КБ «Правекс-Банк» в національній валюті в сумі 74000 грн, що за банківським курсом становило 15149 доларів США.
Зазначає, що суд не врахував, що Банком не дотримано вимог статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в матеріалах справи відсутні докази попередження позичальника ОСОБА_1 під час укладення договору та додаткових угод до нього про ризики валютного кредитування та особливості виконання валютних зобов`язань в умовах фінансово-економічної кризи, зміну процентної ставки тощо.
Вважає, що довідка заборгованості за кредитом від 18 травня 2016 року підготовлена працівниками Банк та є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Банку і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум із відповідача; позивачем не надано виписку з особового позичкового рахунку ОСОБА_1 із щомісячними нарахуваннями кредитної заборгованості, із якої можна зробити висновок про правомірність нарахування позивачем боргу.
Звертає увагу, що у оскаржуваному рішенні суду не конкретизовано за який період проводиться стягнення кредитної заборгованості та чи дотримано позивачем строк позовної давності за сумами щомісячних платежів згідно із графіком кредитного договору.
Вказує, що із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував свої зобов`язання із 2008 року, тому суду першої інстанції слід було дослідити питання часу виникнення у позивача права на дострокове стягнення всієї суми боргу, а також дотримання позивачем трирічного терміну позовної давності при зверненні до суду за стягненням всієї кредитної заборгованості із процентами.
Крім того, вважає, що позовна заява від імені ПАТ КБ «Правекс-Банк» подана та підписана представником ТОВ «Вердикт Консалтинг» Мухою П.В. на підставі довіреності № 14 від 06 січня 2016 року, у якого відсутні відповідні повноваження, оскільки матеріали справи не містять відомостей про факт працевлаштування ОСОБА_2 у ТОВ «Вердикт Консалтинг».
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» надіслало відзив на апеляційну скаргу та просить залишити рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У відзиві вказує, що розрахунок заборгованості, який долучено банком до позовної заяви, виконаний уповноваженими працівниками за допомогою ліцензованого програмного забезпечення з урахуванням умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум, підписаний відповідальною особою.
Зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції вживав усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про дату та час судових засідань та про ухвалене рішення суду, які надсилав за адресою, яку зазначає відповідач і у заяві про перегляд заочного рішення суду, як поштову.
Також вказує, що позовні вимоги заявлено щодо повернення кредиту в повному обсязі на підставі закінчення строку дії кредитного договору, умови якого на відповідну дату залишаються без виконання, а тому позивач звернувся з позовом в межах трирічного строку позовної давності.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача було повідомлено, що у провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 2-1463/11 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з наведеним, для повного та всебічного розгляду справи та для дослідження чи були заявлені позивачем вимоги у вказаній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1399-178/08Р від 03 серпня 2008 року, апеляційним судом було витребувано у Золотоніського міськрайонного суду цивільну справі № 2-1463/11.
Відповідно до листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № ЕП-773 від 23 червня 2021 року вказана справа була знищена за закінченням терміну її зберігання, а згідно з ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2012 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 03 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 15149 доларів США, терміном з 03 жовтня 2008 року до 03 жовтня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних.
20 червня 2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1399-078/08Р від 03 жовтня 2008 року з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором.
Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість за кредитним договором станом на 18 травня 2016 року становила 17982,12 доларів США, з яких: 11854,32 доларів США – кредит; 6127,80 доларів США – проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідачем порушено умови кредитного договору, укладеного між сторонами, та не повернуто у строк, встановлений у договорі, кредит із відповідними процентами.
Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач, у свою чергу, не надає жодних доказів на її спростування, тому колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто суму заборгованості за кредитом, визначену позивачем.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем було отримано кредит в національній валюті, а не у доларах США, спростовуються пунктом 1.1. кредитного договору,у якому вказано, що банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 15149 доларів США.
Доказів неправомірності надання позивачем кредиту в іноземній валюті матеріали справи не містять, відповідачем кредитний договір не оскаржувався. Крім того, виходячи із розміру заборгованості за кредитом, відповідачем частково було повернуто кредитні кошти, що свідчить про визнання ним умов кредитного договору.
Щодо тверджень в апеляційній скарзі про застосування до позовних вимог строку позовної давності, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки кредитним договором, укладеним між сторонами, було визначено строк надання кредиту до 03 жовтня 2015 року, а із позовом про повернення кредиту та нарахованих процентів позивач звернувся у червні 2016 року, строк позовної давності не є пропущеним.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не досліджено питання часу виникнення у позивача права на дострокове стягнення всієї суми боргу, є безпідставними, оскільки позивачем пред`явлено позов після закінчення строку надання кредиту, визначеного договором, отже, стягнення заборгованості за кредитом у даному випадку не є достроковим.
Твердження скаржника про необхідність обчислення строку позовної давності окремо по кожному платежу від дня, коли відбулося порушення повернення платежу, також є безпідставними, у зв`язку з тим, що позивачем пред`явлено вимогу про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із закінченням строку надання кредиту.
Не можуть бути прийняті до уваги також твердження апелянта в ході розгляду справи апеляційним судом про те, що строк позовної давності необхідно рахувати з часу звернення Банку в суд з позовом про дострокове повернення кредиту в 2011 році (позовна заява Банку залишена без розгляду в зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача, ухвала від 26 січня 2012 року), так як фактично заявленням такої вимоги було змінено строк повернення кредиту, оскільки докази того, що позов стосувався саме даного кредитного договору та що Банком було поставлене питання про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року, суду надані не були. В ухвалі Золотоніського міськрайоного суду від 26 січня 2012 року, на яку посилається апелянт, вказана інформація відсутня.
Також не заслуговують на увагу твердження апелянта під час розгляду справи апеляційним судом, що кредитні кошти ОСОБА_1 взагалі не отримувались, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме фактом укладення самого Договору від 03 жовтня 2008 року, фактом укладення 20 червня 2011 року Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 03 жовтня 2008 року, а також поясненнями самого апелянта даними в ході розгляду справи апеляційним судом про часткове погашення ОСОБА_1 кредитних коштів та коштів за Договором про внесення змін та доповнень. 
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 11854,32 доларів США є обґрунтованим, тому зміні чи скасуванню не підлягає.
Водночас, колегія суддів не погоджується із рішенням суду про стягнення процентів за кредитним договором в сумі 6127,80 доларів США, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
У цій справі сторони визначили строк дії договору та строк кредитування з 03 жовтня 2008 року до 03 жовтня 2015 року.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, тобто, до 03 жовтня 2015 року. 
Відтак, у межах строку кредитування до 03 жовтня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Починаючи з 03 жовтня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У матеріалах справи міститься лише розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, в якому вказано лише загальну суму заборгованості за кредитом та нарахованими процентами станом на 18 травня 2016 року.
Встановити, за який період, на яку суму, у якому розмірі була нарахована сума відсотків із наданого позивачем розрахунку неможливо.
З огляду на викладене, колегія суддів із застосуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 6127,80 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки строк Договору, укладеного між сторонами закінчився 03 жовтня 2015 року, відсотки позивачем нараховано станом на 18 травня 2016 року та не надано доказів нарахування вказаної суми відсотків у межах строку дії Договору.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника, що позовна заява підписана особою, яка не має відповідних повноважень. Так, повноваження представника ОСОБА_2 підтверджені копією Довіреності ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 06 січня 2016 року, яка додана до позовної заяви.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 у ТОВ «Вердикт Консалтинг», яким позивачем укладено Договір про надання послуг зі стягнення заборгованості №ВР-403/00/6 від 15 жовтня 2015 року, є безпідставними.
Відповідно до положень статті 42 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час пред`явлення позову 25 жовтня 2016 року, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 1) довіреністю фізичної особи; 2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи. 
Довіреність на ім`я ОСОБА_2 від 06 січня 2016 року підписана головою правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» Кириченком Т.О., який діяв на підставі Статуту, зареєстрованого Національним банком України 29 квітня 2015 року, тобто уповноваженою особою ПАТ КБ «Правекс-Банк».
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом було не було повідомлено відповідача належним чином про розгляд справи, спростовуються матеріалами справи, оскільки судом направлялись судові повістки та процесуальні документи на адресу за місцем реєстрації проживання відповідача ОСОБА_1 .
Крім того, право відповідача на подання заперечень та пояснень з приводу пред`явленого ПАТ КБ «Правекс-Банк» позову реалізоване шляхом перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року - змінити в частині визначення суми заборгованості, що підлягає до стягнення, зменшивши її з 17982,12 доларів США до 11854,32 доларів США; а також змінити в частині визначення суми судового збору, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», зменшивши її з 6817,04 гривень до 1022 гривень 55 коп. В решті рішення суду залишити без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.
Так, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» на 66 % (11854,32*100/17982,12), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 4499,25 грн.
Водночас у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на 34 %, із позивача слід стягнути на користь відповідача понесені судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 3476,7 грн.
Шляхом взаємозаліку з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» судові витрати в сумі 1022,55 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року змінити в частині визначення суми заборгованості, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», зменшивши її з 17982,12 доларів США до 11854,32 доларів США.
Рішення суду в частині визначення суми судового збору, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» змінити, зменшивши її з 6817,04 гривень до 1022 гривень 55 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у цивільному процесуальному кодексі України.

Судді                                  

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року