ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року	Львів	Справа № 300/2408/21 пров. № А/857/11829/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гудима Л.Я.,
                                                                                 Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання                Вовка А.Ю.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року (прийняту у м. Івано-Франківську суддею Микитюком Р.В.; дата складення ухвали в повному обсязі не вказана) про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 300/2408/21 за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду,

                                                     В С Т А Н О В И В :

26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фрич Лілії Василівни від 05.05.2021 у ВП № 65042485 про накладення на неї штрафу у розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області згідно виконавчого листа № 2-897/11, виданого 13 листопада 2015 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що заявлені нею позовні вимоги відносяться до юрисдикції загальних судів та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що суддя суду першої інстанції при постановленні ухвали допустив неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Тому просила скасувати вказану ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Вимоги апеляційної скарги з покликанням на правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду обґрунтовує тим, що оскільки вона оскаржує постанову про накладення штрафу, розгляд цієї справи належить до юрисдикції адміністративного суду. В оскаржуваній ухвалі суддя застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не дотримався правил предметної юрисдикції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
За приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила розгляд вказаної справи проводити за її відсутності. Вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів видно, що ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фрич Лілії Василівни від 05.05.2021 у ВП № 65042485 про накладення на неї штрафу у розмірі 1700,00 грн за невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області згідно виконавчого листа № 2-897/11, виданого 13.11.2015 року про її зобов`язання не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві «Здоров`я» на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо оскарження постанов про накладення штрафу, не виділених в окреме виконавче провадження та винесених в межах виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, прийнятого, зокрема, в порядку цивільного судочинства повинні вирішуватися за загальними правилами, встановленими частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме судом який видав виконавчий документ.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам процесуального права і є помилковими з огляду на таке. 

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

А частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За змістом цієї норми, яка є спеціальною стосовно загальної (частина перша статті 287 КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому зокрема у постановах від 27.03.2019 у справі № 639/6868/17, від 15.01.2020 у справі № 1.380.2019.001073, від 19.02.2020 у справі № 382/389/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 та від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17.

За вимогами частини п?ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися адміністративним судом.
Відтак, колегія суддів вважає, що у судді суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо непідсудності позовної заяви судам адміністративної юрисдикції, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, позаяк вказана ухвала постановлена постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.229, 308, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 300/2408/21 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов 	
Постанова в повному обсязі складена 08 вересня 2021 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду