ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/14331/20	

головуючий суддя І інстанції – Бондар М.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого  судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року в адміністративній справі №160/14331/20 за позовом   ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури  про визнання протиправною і скасування відповіді та зобов`язання вчинити певні дії,-  

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати відповідь прокуратури Дніпропетровської області від 29.07.20 №05/2-4123-20 про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо вжиття заходів представницького характеру у справі №2-3068/2008 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради щодо апеляційного оскарження рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2008 року;
- зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо вжиття заходів представницького характеру у справі №2-3068/2008 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради щодо апеляційного оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2008 року.           Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року в задоволенні адміністративого позову ОСОБА_1   було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачем не було належним чином розглянуто заяву останнього про представництво інтересів, оскільки останнім не було досліджено питання щодо змісту справи, а надано лише  формальну відповідь.
Відповідачем  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, 02.07.2020 року позивач звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з заявою, в якій просив підготувати та подати апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська                              від 28.10.2008 у справі № 2-3068/2008. 
Листом від 29.07.2020 року за вих.№ 05/2-4123-20 прокуратурою Дніпропетровської області надано відповідь, в якій зазначено, що в даному випадку не вбачається виключного випадку порушення інтересів держави, які б свідчили про необхідність вступу прокурора у справу, порушену за позовом іншої особи, відсутні підстави для вступу прокурора у справу №2-3068/2008 шляхом внесення апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2008 поза межами строку на апеляційне оскарження. Зазначивши, що прокурор не здійснює представництво інтересів громадян та підстав для застосування заходів представницького характеру прокуратурою області не вбачається.
Не погодившись з наведеними доводами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача від 02.07.2020 року розглянуто відповідачем у встановленому законом порядку та строки і на питання позивача надана обґрунтована відповідь, що свідчить про дотримання прокуратурою вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про прокуратуру».
Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходить з наступного.
За частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.
За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, предметом спору є визнання протиправною та скасування відповіді прокуратури Дніпропетровської області від 29.07.20 №05/2-4123-20 про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо вжиття заходів представницького характеру у справі №2-3068/2008 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради щодо апеляційного оскарження рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2008 року та зобов`язання прокуратуру Дніпропетровської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо вжиття заходів представницького характеру у справі          №2-3068/2008 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради щодо апеляційного оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2008 року.
Відповідно до пояснень позивача, відображених в адміністратиному позові, останній вважає щодо наявності у нього  права вимагати від відповідача оскаржити в апеляційному порядку рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2008 року у цивільній справі № 3068/2008, а відповідно  відповідь останнього про відмову у вчиненні вказаних дій, відображену в листі, вважає протиправною і просить скасувати.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає і, на що не звернув увагу суд першої інстанції, що акт державного чи іншого органу – це юридична форма рішень цих органів, тобто організаційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих правовідносин. 
Зі змісту вказаного листа вбачається, що останній не містиь вимог і приписів, які є обов`язковими для позивача, а отже останній не є актом індивідуальної дії, в розумінні приписів ст. 19 КАС України і, відповідно доводи останнього не можуть бути окремим предметом судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 Цивільного процесульного кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Положеннями чистин першої та третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, саме по собі вирішення питання щодо звернення прокурора до суду з позовом не є спором за своєю правовою природою, оскільки таке звернення не породжує зобов`язань, які виникають із владних управлінських функцій для позивача, а є реалізацією саме права суб`єкта владних повноважень на звернення до суду.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року ).
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (статті 55 Конституції України).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у цій справі відсутній публічно-правовий спір між позивачем та прокуратурою, оскільки оскаржувані дії (рішення) прокурора щодо звернення до суду з позовом жодним чином не порушують прав та законних інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.
Водночас, колегія суддів апеляційного суду  звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Однак,  поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, оскільки суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками правовідносин.
Отже, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, тому як відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Відтак, вимоги позивача щодо можливості зобов`язання прокуратуру Дніпропетровської області повторно розглянути звернення щодо вжиття заходів представницького характеру у справі №2-3068/2008 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради щодо апеляційного оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2008 року з підстав наявності у останнього права вимагати від відповідача оскаржити в апеляційному порядку рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2008 року у цивільній справі № 3068/2008 також не можуть бути самостійним предметом судового розгляду, а можливість вирішення питання наявності процесуальної правоздатності у прокурора має здійснюватись лише тим судом, який здійснює провадження у справі за його позовом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження по справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Керуючись ст. 238, ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 319 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року в адміністративній справі №160/14331/20   - скасувати.
Провадження в адміністративні справі № 160/14331/20   – закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко