Номер провадження: 22-ц/813/3202/21 
Номер справи місцевого суду: 500/210/18
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Жигуліна С.М.,у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орленко Михайла Вікторовича, заінтересована особа ОСОБА_2 , -
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орленко М.В., заінтересована особа ОСОБА_2 .
В обґрунтування скарги, заявниця зазначає, що за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 жовтня 2018 року про стягнення аліментів постановою державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орленко М.В. від 22 грудня 2018 року відкрите провадження, за яким розрахунками від 27 травня 2019 року нарахована заборгованість у розмірі 10174,32 грн. Разом із тим за розрахунками від 03 червня 2019 року після звернення боржника розмір заборгованості визначений 6737,81 грн.
ОСОБА_1 просив визнати вказаний розрахунок необґрунтованим з посиланням на те, що боржник переказував їй гроші на погашення сумісного кредиту, який не має відношення до стягнення заборгованості по аліментам, а також обчислити та встановити розмір заборгованості зі сплати по аліментам у виконавчому провадженні №57945264 з урахуванням лише належних доказів.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2020 року заява ОСОБА_1 залишена без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою встановити суму заборгованості, посилаючись на неповне дослідження наданих доказів.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що судом прийнято рішення без врахування всіх доказів щодо розрахунку заборгованості по аліментам.
Відзиву до суду надано не було.
В судове засідання 21 липня 2021 року сторони не з`явилися про розгляд справи були сповіщені належним чином (а.с. 209-216).
Від адвоката Бальжик К.Д., представника ОСОБА_1  надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності(а.с. 217-220). 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (23 липня 2021 року).
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Залишаючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орленко М.В. без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що проведений державним виконавцем перерахунок заборгованості по аліментам є обґрунтованим.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти щомісяця в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) з 17 січня 2018 року до 08 березня 2025 року.
На підставі рішення суду, у вказаній частині виданий виконавчий лист, за яким постановою державного виконавця від 22 грудня 2018 року було відкрите виконавче провадження ВП №57945264.
З розрахунку державного виконавця від 27 травня 2019 року вбачається, що аліменти сплачуються напряму стягувачу ОСОБА_1 згідно заяви, тобто розрахунок провадиться згідно наявних даних про сплату аліментів, наданих сторонами виконавчого провадження та розмір заборгованості був визначений у розмірі 14652,10 грн.
Проте, в резолютивній частині постанови розмір заборгованості станом на 27 травня 2019 року був визначений у розмірі 10174,32 грн.
Також судом встановлено, що згідно з розрахунком від 03 червня 2019 року, після дослідження доказів з боку боржника щодо переводу на картку стягувача ОСОБА_1 через АТКБ «Приватбанк» розмір заборгованості був визначений у розмірі 6737,81 грн.
Судом обґрунтовано були взяті до уваги дані про переказ боржником на картку стягувача ОСОБА_1 коштів через АТ КБ «Приватбанк», оскільки вказаний переказ коштів визначений як сплата аліментів.
На підставі встановлених обставин, суд на законних підставах залишив заяву ОСОБА_1 без задоволення, оскільки проведений державним виконавцем перерахунок від 03 червня 2019 року є обґрунтованим.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом прийнято рішення без врахування всіх доказів щодо розрахунку заборгованості по аліментам, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а також зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 390ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 23 липня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________Т.В. Цюра