ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 липня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №950/2355/20 
Номер провадження 22-ц/816/1126/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради 
на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 травня 2021 року в складі судді Бакланова Р.В., ухваленого в м. Лебедин, повний текст якого складений 17 травня 2021 року, 
у цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Лебединської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, 

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року Управління праці та соціального захисту населення Лебединської міської ради (далі – Управління) звернулося до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що протягом 2016-2019 років ОСОБА_1 зверталася до Управління із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. У поданих деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги відповідач зазначала, що те що їй на праві власності належить автомобіль ВАЗ 21063, 1990 року випуску. Проте, у результаті проведеної перевірки було встановлено, що за ОСОБА_1 , крім вказаного транспортного засобу, 26 червня 2007 року зареєстрований автомобіль ВАЗ 2102, 1984 року випуску. Зазначає, що наявність більше одного автомобіля, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» є обставиною, яка унеможливлює призначення державної соціальної допомоги. На переконання позивача, вказані дії відповідача свідчать по те, що вона умисно подала недостовірну інформацію про майновий стан своєї сім`ї, що, у свою чергу, стало підставою для призначення та виплати їй державної соціальної допомоги в цей період. 
Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не повернула фактично отримані кошти до державного бюджету, Управління просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у розмірі 41 362 грн 51 коп.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог Управління відмовлено за необґрунтованістю. 
Не погодившись із рішенням суду, Управлінням подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не було взято до уваги те, що надавши недостовірну інформацію про майновий стан своєї сім`ї відповідач допустила порушення, яке згідно п. 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі по тексту – Порядку) є підставою для повернення надміру виплаченої державної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Зазначає, що відповідач не мала підстав вважати, що автомобіль вибув з її власності, оскільки довіреність не є правочином, за яким може бути проданий транспортний засіб. Наголошує на тому, що саме відповідач, як власник майна, повинна була цікавитися долею належного їй на праві власності транспортного засобу. 
Звертає увагу і на те, що відповідач будучи обізнаною з наслідками подання недостовірної інформації, свідомо приховала відомості про перебування у її власності ще одного транспортного засобу, що і стало підставою для призначення їй державної соціальної допомоги. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без міни, а доводи апеляційної скарги без задоволення. При цьому вказує на те, що в неї був відсутній умисел на приховування інформації щодо її майнового стану, оскільки на час подання нею заяв про призначення державної соціальної допомоги, автомобіль ВАЗ 2102, 1984 року випуску нею був проданий за довіреністю про те, що вказаний автомобіль був зареєстрований за нею вона довідалася лише від спеціаліста Управління. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 28 березня 2016 року, 14 вересня 2016 року, 29 березня 2017 року, 26 вересня 2017 року, 30 березня 2018 року, 26 квітня 2019 року та 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 зверталася до Управління із заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, а саме допомогу на дітей одиноким матеріям та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с. 8-9,13-14, 19-20, 25-26, 31-32, 37-38, 43-44).
ОСОБА_1 у деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги вказано, що до складу її сім`ї входить дочка ОСОБА_2 , у розділі відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому законом порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) зазначено, що у власності ОСОБА_1 перебуває автомобіль ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, іншого транспортну немає (а.с. 10-11, 15-16, 21-22, 27-28, 33-34, 39-40, 45-46).
Рішеннями Управління про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 03 березня 2016 року, 20 вересня 2016 року, 17 січня 2017 року, 23 червня 2017 року, 05 квітня 2018 року, 22 жовтня 2018 року, 25 вересня 2019 року соціальну допомогу було призначено на період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року, 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року, 01 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року, 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року, 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року та з 01 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року (а.с. 12, 17, 23, 29, 35, 41, 47). 
23 грудня 2019 року Територіальним сервісним центром №5943 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області на запит Управління повідомлено, що згідно облікових даних територіального сервісного центру за ОСОБА_1 зареєстровані 08 травня 2014 року автомобіль ВАЗ 21063, 1990 року випуску та 26 червня 2007 року автомобіль ВАЗ 2102, 1984 року випуску (а.с. 49-50).
Рішенням Управління від 17 січня 2020 року припинено виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 лютого 2020 року з тих підстав, що у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму) (а.с. 51).
Відповідно до розрахунку надміру виплачених коштів соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, які підлягають відшкодуванню, переплата за період з березня 2016 року по січень 2020 року становить 41362 грн 51 коп. (а.с. 52).
Згідно акту проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення соціальної допомоги від 20 січня 2020 року, складеного головним державним соціальним інспектором Управління Лучко І.О. встановлено, що особа не надала інформацію про транспортні засоби , у зв`язку з чим вирішено переплачену суму в розмірі 41362 грн 51 коп. стягнути із заявника (а.с. 53).
22 січня 2020 року Управлінням на адресу ОСОБА_1 був надісланий лист з вимогою в добровільному порядку, у строк до 01 серпня 2020 року, повернути виплачену у період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2020 року державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на суму 41362 грн 51 коп. (а.с. 55-56).
15 липня 2020 року Управлінням повторно було направлено повідомлення ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених коштів (а.с. 57). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено недобросовісності в діях відповідача при зверненні до Управління із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, а саме навмисного неподання інформації про належність автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року випуску, яким вона фактично не володіла. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.
Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу державної соціальної допомоги) заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).
Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.Зокрема, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). 
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).
Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням  усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги).
Графи розділу IV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням  усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб мали назви: прізвище, ініціали власника; автомобіль марки; державний номерний знак; рік випуску; автомобілі, отримані через органи праці та соціального захисту населення.
У частині 4 статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/1183/17 (провадження № 14-420цс19) ухвалена за наслідками розгляду позову про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії внаслідок зловживання з боку відповідача, тобто фактичні обставини у цій справі є іншими.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Усупереч доводам апеляційної скарги, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши в ній відомостей про наявність автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року випуску, мала на меті навмисно приховати ці дані.
Зокрема, встановлено, що 26 червня 2007 року ОСОБА_1 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах на розсуд уповноважених належний їй автомобіль марки ВАЗ 2102, 1984 року випуску (а.с. 72). 
Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які підтвердили, що вони володіли та користувалися автомобілем ВАЗ 2102, 1984 року. 
Тобто, вказане свідчить, що станом на час звернення із заявами про призначення державної соціальної допомоги ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 2102, 1984 року випуску не перебував у її користуванні та в неї були обґрунтовані підстави вважати, що транспортний засіб уповноваженими нею особами був перереєстрований. 
Колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до п. 27 Порядку, в редакції, яка діяла станом на час призначення відповідачу державної соціальної допомоги, контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів. 
Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до 15 календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від територіальних органів ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Проте, Управлінням інформація про майновий стан відповідача була витребувана більш ніж через три роки після призначення ОСОБА_1 такої допомоги. Тобто, надмірна виплата ОСОБА_1 державної соціальної допомоги мало місце у зв`язку з неналежним виконанням Управлінням своїх обов`язків щодо проведення контролю за правильністю призначення державної соціальної допомоги. 
Таким чином, враховуючи те, що усупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено свідомого подання відповідачем недостовірних даних, які вплинули на призначення їй державної соціальної допомоги і внаслідок чого їй була надміру перерахована сума допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                    О.І. Собина

Судді:                                                                                         Т.А. Левченко

                                                                               С.С. Ткачук