ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2021 р.           Справа№ 910/3338/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 
у справі №910/3338/21 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"    
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Лібрейл"    
про стягнення 217 871, 99 грн, 

УСТАНОВИВ:
У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"     (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Лібрейл"   (далі - відповідач) та просило стягнути 217 871, 99 грн. збитків. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору від 04.09.2018 №0410/2018-ВЗП відповідачем надано позивачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 1 798 329,98 грн, позивачем було здійснено оплату у повному обсязі, відповідачем було направлені для реєстрації відповідні податкові накладні, за результатами розгляду яких було прийнято рішення про відмову у їх реєстрації. Відповідачем були подані скарги до ДФС України, які залишені без задоволення, однак відповідач не оскаржив їх в судовому порядку, чим позивачу завдано збитки у заявленій сумі, оскільки він не може включити суми податку на додану вартість до податкового кредиту та, відповідно, зменшити податкові зобов`язання за зазначену суму.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2021 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки внаслідок бездіяльності відповідача щодо не оскарження в судовому порядку рішень ДФС України позивачу завдано збитків у розмірі суми, на які він не може зменшити податкові зобов`язання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 20 червня 2021 року; сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження, направлена на адресу державної реєстрації відповідача, повернута поштою з довідкою "адресат відсутній за вказаною адресою". Інформація щодо наявності у відповідача інших адрес у матеріалах справи відсутня. Відповідно до положень ст. 120 ГПК України ухвала вважається врученою вказаній особі.
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г. у відпустках, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді  Козир Т.П., суддів Станіка С. Р., Шаптали Є. Ю.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та  вірно встановлено судом першої інстанції, 04 вересня 2018 року між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, було укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування №0410/2018-ВЗП.
Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язується надати замовнику транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням і відправкою зернових, олійних культур та мінеральних добрив, а також продуктів їх переробки, з усіх дирекцій залізниць "Укрзалізниці" за реквізитами останнього.
Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата замовником здійснюється на розрахунковий рахунок виконавця в наступній пропорції: - 80 % в якості попередньої оплати згідно встановленого рахунку; - 20 % оплачується протягом 3-х банківських днів після відправлення вантажу за реквізитами замовника. Оплата здійснюється згідно виставленого рахунку.
Згідно п. 2.1.25 Договору виконавець зобов`язаний після завершення відвантаження передати замовнику оригінали наступних документів: оригінали рахунків-фактур; податкові накладні, згідно здійснених оплат; акти виконаних робіт згідно фактичних виконаних робіт; 4 екземпляри з.д. накладних - квитанції про прийом вантажу (копія, належним чином завірена виконавцем).
Відповідачем на виконання умов Договору надано позивачу послуги, на загальну суму 1 798 329,98 грн, що підтверджується актами надання послуг.
Позивач на виконання умов договору здійснив оплату товару у повному обсязі, а саме у розмірі 1 798 329, 98 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 43823 від 12.10.2018; № 43850 від 19.10.2018; № 43855 від 22.10.2018; № 43881 від 24.10.2018; №    43959 від 29.10.2018; № 43970 від 30.10.2018; № 43980 від 31.10.2018; № 44021 від 01.11.2018; № V5371 від 02.11.2018; № 44379 від 20.11.2018.
Позивач вказує, що згідно його відомостей з Електронного кабінету платника податків, відповідачем направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, однак їх реєстрацію було зупинено.
За результатами розгляду поданих відповідачем документів комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄДРН, винесено рішення про відмову в реєстрації податкових накладних №34 від 11.10.2018, №57 від 18.10.2018, № 58 від 18.10.2018, №59 від 18.10.2018, №60 від 18.10.2018, №77 від 22.10.2018, №78 від 22.10.2018, №83 від 22.10.2018, №84 від 22.10.2018, №85 від 22.10.2018, №98 від 24.10.2018, №109 від 26.10.2018, №135 від 30.10.2018, №134 від 31.10.2018.
На винесені рішення про відмову в реєстрації податкових накладних відповідачем були подані  скарги до ДФС, які згідно рішень від 21.11.2018 та 28.12.2018 залишені без задоволення.
          Рішення комісії не підлягає подальшому адміністративному оскарженню та може бути оскаржено в судовому порядку, однак в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які відомості щодо оскарження в судовому порядку рішень контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних.
Оскільки відповідачем не зареєстровані податкові накладні позивач втратив право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість в сумі 217 371,99 грн, тобто, за доводами позивача, поніс збитки.
18.06.2020 позивач направив відповідачу вимогу про реєстрацію податкових накладних та відшкодування збитків в сумі 217 871,99 грн. Відповідач отримав вимогу 23.06.2020, однак залишив її без відповіді та задоволення.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що не реєстрація податкової накладної в ЄРПН не є правопорушенням у сфері господарювання, що виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді стягнення збитків або штрафних санкцій.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору на транспортно-експедиційне обслуговування №0410/2018-ВЗП.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на виконання умов договору відповідач надав позивачу послуги на загальну суму 1 798 329,98 грн, а позивачем послуги оплачені у повному обсязі.
Предметом розгляду даного спору є матеріально-правова вимога про стягнення збитків, які, за доводами позивача, завдані тим, що відповідач не зареєстрував  у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні.
Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно  статті 16 ЦК України, є відшкодування збитків.
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України є порушення зобов`язання.
Статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управна сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує її інтереси, як учасника певних господарських відносин, і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.
Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.
Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.
Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов`язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не доведено факту порушення відповідачем зобов`язань за договором, також позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним реальних збитків в розмірі суми, яку останній не зміг зарахувати до податкового кредиту за ПДВ, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання з реєстрації податкових накладних на товар у Єдиному реєстрі податкових накладних.
При цьому, позивач зазначає, що відповідач склав та направив податкові накладні до органу фіскальної служби, однак контролюючим органом було прийнято рішення про відмову в їх реєстрації, яке відповідачем оскаржувалось в адміністративному порядку. Отже, посилання позивача на бездіяльність відповідача є безпідставним.
Водночас, відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п. 201.1 ст. 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. 
Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. 
Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.
Таким чином, права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.
У даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є  - доведеність протиправних дій відповідача, а саме, доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, зазначений  факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, при цьому,  таких доказів судам не надано.
Аналогічна позиція викладена в постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №917/799/17 та від 10.03.2020 у справі №911/224/19.
Крім цього, виходячи з положень ст. 173, 174 ГК України, не здійснення реєстрації податкової накладної, відмова контролюючого органу в їх реєстрації не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.
Отже, не реєстрація податкової накладної в ЄРПН не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статей 218, 224 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді стягнення збитків або штрафних санкцій.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №908/3565/16.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи відсутність доказів понесення позивачем реальних збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку щодо дотримання порядку складання та реєстрації спірних податкових накладних, наявність передбаченого приписами податкового законодавства механізму впливу на ситуацію, яка склалася, вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 217 371, 99 грн є недоведеними та не підлягають задоволенню.
За таких обставин доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні. 
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2021 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                Є.Ю. Шаптала