ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7918/21 Справа № 175/2251/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, про захист прав споживача, –

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”, банк) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 175/4756/15-ц).

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено кредитний договір № DNL0GA0000006949, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11 червня 2008 року по 11 червня 2023 року включно у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 67 335,76 дол. США на наступні цілі: в розмірі 55 000,00 дол. США на споживчі цілі, в розмірі
1 650,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 392,86 дол. США на страхування майна,
275,00 дол. США на особисте страхування, в розмірі 10 017,90 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів в розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пунктом 7.2 даного Договору.

Кредитним договором визначено період сплати кредиту з 5 по 12 число кожного місяця та визначено порядок погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 979,05 дол. США, згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором того самого дня, 11 червня 2008 року, між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено договір поруки № DNL0GA0000006949/1, за умовами якого ОСОБА_2 на добровільних засадах зобов`язалася перед банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 з усіма змінами та доповненнями.

Також, 11 червня 2008 року, між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 1 304 кв.м., яка розташована за тією самою адресою.

04 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № DNL0GA0000006949, за умовами якого пункт 8.1 Кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 було викладено у новій редакції, внесено зміни в визначення строку кредитування як «з 11 червня 2008 року по 20 листопада 2018 року» та розмір щомісячного платежу як «488,35 дол. США», всі інші пункти кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 залишилися без змін. Аналогічні зміни були внесені до договору поруки від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949/1, що підтверджується укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, додатковим договором № 1 до Договору поруки від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949/1.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні спірних договорів діяли свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняли рішення про вибір банку та вступили з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови договору.

Зазначало, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, проте ОСОБА_1 , яка впродовж довгого часу здійснювала платежі за кредитним договором, що підтверджується виписками з рахунків, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку про погашення заборгованості не реагувала унаслідок чого станом на 16 листопада 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 18 080,85 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15 733,42 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 984,49 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 248,80 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 242,82 дол. США; штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,85 дол. США; штрафу (процентна складова) в розмірі 860,48 дол. США; що за курсом Національного банку України складає 416 763,65 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 080,85 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15 733,42 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 984,49 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 248,80 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 242,82 дол. США; штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,85 дол. США; штрафу (процентна складова) в розмірі 860,48 дол. США; що за курсом Національного банку України від 09 вересня 2015 року становить 416 763,65 грн.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ “ПриватБанк”, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Н.М., про захист прав споживача (справа № 175/2251/16-ц), яку у квітні 2019 року уточнила.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 04 грудня 2008 року між нею та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № DNL0GA0000006949, за умовами якого пункт 8.1 кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 було викладено у новій редакції, внесено зміни у визначення строку кредитування як «з 11 червня 2008 року по 20 листопада 2018 року» та розмір щомісячного платежу як «488,35 дол. США», всі інші пункти кредитного договору
від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 залишилися без змін. Аналогічні зміни були внесені до договору поруки від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949/1, що підтверджується укладеним між нею та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, додатковим договором № 1 до договору поруки від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949/1.

Вказувала, що вона та ОСОБА_2 засвідчили своїми особистими підписами, що ознайомлені й згідні як зі змістом вищевказаних договорів, так і з умовами додаткових договорів до них. З посиланням на Закон України “Про захист прав споживачів” вважала несправедливими положення договорів, введення її та ОСОБА_2 в оману стосовно істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсними кредитний договір від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковий договір від 04 грудня 2008 року № 1, укладений між нею та ПАТ КБ “ПриватБанк”; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку; зобов`язати ПАТ КБ “ПриватБанк” зробити розрахунок повернення кредиту, внаслідок чого повернути їй безпідставно сплачені суми винагороди за нібито надані ПАТ КБ “ПриватБанк” фінансові послуги.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області
від 21 листопада 2016 року вищевказані цивільні справи було об`єднано в одне провадження.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 080,85 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15 733,42 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 984,49 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 248,80 дол. США; пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 242,82 дол. США; штраф (фіксована частина) в розмірі 10,85 дол. США; штраф (процентна складова) в розмірі 860,48 дол. США; що за курсом Національного банку України становить 416 763,65 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним як укладеного на несправедливих умовах, оскільки ОСОБА_1 не надала до суду доказів того, що вказаний кредитний договір порушує її права відповідно до вимог Закону України “Про захист прав споживачів”, а також є порушенням положень статей 203, 215, 1054, 1055 ЦК України. При цьому, ОСОБА_1 не довела істотних обставин, які б вказували на введення її в оману під час укладення договорів і додаткових договорів до них, не доведено умисел дій банку й сам факт встановлення несправедливих умов, а саме обов`язкових для споживача умов, за якими вона не мала реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, а також що є істотній дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Проведена за клопотанням ОСОБА_1 судово-економічна експертиза не довела факту введення позичальника в оману щодо реальної процентної ставки та сукупної вартості кредиту.

Суд послався на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду: від 06 лютого 2018 року у справі № 464/3576/15-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 761/4828/15-ц, від 01 лютого 2018 року у справі № 713/686/16-ц.

Крім того, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку та зобов`язання Банку зробити розрахунок повернення кредиту, внаслідок чого повернути їй безпідставно сплачені суми винагороди за нібито надані банком фінансові, є безпідставні, оскільки послуги є похідними позовними вимогами від первісних позовних вимог, тобто задоволення яких залежить від задоволення позовної вимоги (основної вимоги).

Щодо позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, то суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку дії договору, але в добровільному порядку кредитні кошти у повному розмірі не повернула, на вимоги як позичальник, так і поручитель не реагували, чим порушили прийняті на себе договірні зобов`язання. Розмір кредитної заборгованості відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасовано. У задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області
від 23 липня 2020 року скасовано в частині стягнення з
 ОСОБА_1 штрафу (фіксованої частини та процентної складової), відмовлено у задоволенні вказаної вимоги, змінено рішення в частині нарахування пені, стягнуто її у національній валюті України у сумі 5 597,00 грн., визначено загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню станом на 16 листопада 2015 року, 16 966,71 дол. США, що складається із: 15 733,42 дол. США – заборгованості за кредитом; 984,49 дол. США – заборгованості по процентам за користування кредитом; 248,80 дол. США – заборгованості по комісії за користування кредитом; що еквівалентно до курсу Національного банку України становить 391 082,66 грн. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладений між сторонами кредитний договір не суперечить чинному на момент укладення законодавству, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 було надано необхідну інформацію про умови кредитування. Крім того, ОСОБА_1 протягом тривалого часу виконувала зобов`язання за договором, не ставлячи під сумнів його дійсність.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ “ПриваБанк”, суд першої інстанції вірно виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Проте, суд апеляційної інстанції з даним висновком суду першої інстанції в частині стягнення коштів з поручителя ОСОБА_2 не погодився, оскільки порука ОСОБА_2 , за договором поруки від 11 червня 2008 року укладено на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 11 червня 2008 року є припиненою з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, так як відповідно до виписки про погашення кредиту та розрахунку заборгованості по кредитному договору від 11 червня 2008 року вбачається, що остання сплата була здійснена ОСОБА_1 10 квітня 2015 року, а АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом 16 листопада 2015 року (більше шести місяців).

Також, суд апеляційної інстанції, вказав, що сума пені і розмірі 242,82 дол. США підлягає стягненню у національній валюті України – гривні, оскільки пеня є штрафною санкцією, сплата якої законом та договорами передбачена у національній валюті України – гривні.

Крім того, вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача штрафи (фіксована частина та процентна складова), оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у
статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому, посилається на відповідну судову практику Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” задоволено частково, касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у частині позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій нескасованій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі та задовольнити її позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані докази, неправильно встановив фактичні обставини у справі, оскільки зазначає, що вона не отримувала через касу АТ КБ “ПриватБанк” грошові кошти в розмірі 67 335,76 дол. США, а банк не надав доказів, що підтверджують видачу через касу банку вказаної суми. При цьому, зазначає, що 11 червня 2008 року нею було отримано через касу Банку кредитні кошти в розмірі 50 000,00 дол. США, а 06 листопада
2008 року нею було повернуто через касу банку кредитні кошти в розмірі
32 000,00 дол. США. Таким чином, 04 грудня 2008 року між нею та АТ КБ “ПриватБанк” було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 11 червня 2008 року, між ОСОБА_2 та АТ КБ “ПриватБанк” додаткового договору № 1 до договору поруки від 11 червня 2008 року, якими не зменшено розмір виданих ОСОБА_1 кредитних коштів з урахуванням дострокового повернення 32 000,00 дол. США 06 листопада 2008 року. При цьому, сума отриманих кредитних коштів суттєво відрізняється від суми, зазначеної в кредитному договорі, а саме: отримано було лише 50 000,00 дол. США, а відповідно до кредитного договору надано кредитні кошти в розмірі 67 335,76 дол. США, що не підтверджено доказами, а саме видатковим касовим ордером, касовою книгою, випискою Банку тощо.

Також, вказує, що у Додатку № 1 до кредитного договору від 11 червня
2008 року «загальна вартість кредиту» зазначена річна процентна ставка на залишок кредиту – 15%, при цьому, міститься пункт, в якому зазначено «Реальна процентна ставка – 19,3%». Таким чином, АТ КБ “ПриватБанк” свідомо ввело її в оману щодо встановленого розміру кредиту, відсотків та сукупної вартості кредиту, такі умови кредитного договору є дискримінаційними, суперечать принципу добросовісності та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду позичальника, що значно погіршує її становище, як споживача порівняно з АТ КБ “ПриватБанк” (надавачем фінансових послуг).

Вважає, що кредитний договір є від 11 червня 2008 року та додатковий договір № 1 від 04 грудня 2008 року є недійсними, так як за змістом вони суперечать встановленим в них умовам в частині невідповідності суми кредиту, сукупній вартості кредиту та розміру щомісячного платежу за кредитом, що прямо встановлена законом.

Крім того, зазначає, що банк звернувся до суду з позовом 16 листопада 2015 року, тобто з пропуском встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя, який в даному випадку має відраховуватися від дати виконання основного зобов`язання за кредитним договором, тобто від 11 березня 2015 року, а тому порука є припиненою.

Також, вказує, що експертом неодноразово зазначалося про неможливість визначення правильності нарахування заборгованості та її складових у зв`язку із ненаданням банком у повному обсязі всіх необхідних документів.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ “ПриватБанк” просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням постанови Верховного Суду від 07 липня 2021 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року переглядається судом апеляційної інстанції у частині позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами при розгляді справи установлено, що 11 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, укладено кредитний договір № DNL0GA0000006949, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11 червня 2008 року по 11 червня 2023 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 67 335,76 дол. США на наступні цілі: в розмірі 55 000,00 дол. США на споживчі цілі, в розмірі 1 650,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 392,86 дол. США на страхування майна, 275,00 дол. США на особисте страхування, а також в розмірі 10 017,90 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів в розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пунктом 7.2 даного договору.

Кредитним договором визначено період сплати кредиту з 5 по 12 число кожного місяця та визначено порядок погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 979,05 дол. США, згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії
(т.1, а.с.15-17).

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, того самого дня, 11 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено договір поруки № DNL0GA0000006949/1, за умовами якого ОСОБА_2 на добровільних засадах зобов`язалася перед банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 з усіма змінами та доповненнями. Того самого дня, 11 червня 2008, року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 1 304 кв.м., яка розташована за тією самою адресою (т.1, а.с.19,42-49).

04 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № DNL0GA0000006949, за умовами якого пункт 8.1 кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 було викладено у новій редакції, внесено зміни в визначення строку кредитування як «з 11 червня 2008 року по 20 листопада 2018 року» та розмір щомісячного платежу як «488,35 дол. США», всі інші пункти кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 залишилися без змін. Аналогічні зміни були внесені до договору поруки від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949/1, що підтверджується укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ “ПриватБанк”, правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, додатковим договором № 1 до договору поруки від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949/1 (т.1, а.с.18,20).

За розрахунком банку, станом на 16 листопада 2015 року утворилась заборгованість в розмір 18 080,85 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15 733,42 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 984,49 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 248,80 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 242,82 дол. США; штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,85 дол. США; штраф (процентна складова) в розмірі 860,48 дол. США; що за курсом Національного банку України на 09 вересня 2015 року складає 416 763,65 грн. (т.1, а.с.6-9).

Згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 липня 2018 року № 4246/4247-17 про проведення судово-економічної експертизи, зазначено, що по першому питанню: документально підтверджується надання кредиту за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 в сумі 57 317,86 доларів США, у тому числі 54 999,93 дол. США готівкою, 1 650,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту та сплату страхових премій в рахунок
ЗАО “Ингосстрах” у сумі 1 334,30 грн (275,03 дол. США) і в сумі 1 906,14 грн (392,90 дол. США). По другому питанню: документально підтверджується сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ “ПриватБанк” за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковим договором до нього від 04 грудня 2008 року станом на 09 вересня 2015 року по сплаті відсотків за кредитом в сумі 984,86 дол. США, погашення основної суми боргу в сумі 15 733,42 дол. США, сплаті комісії 235,89 дол. США. По третьому питанню: метод «факт/360» визначення кількості днів для обрахування процентних доходів, зазначений в п.3.3 кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 відповідає пункту 1.22 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255. По четвертому питанню: документально підтверджується сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ “ПриватБанк” за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковим договором до нього від 04 грудня 2008 року станом на 09 вересня 2015 року по сплаті процентів за кредит в сумі 984,86 дол. США, погашення основної суми боргу в сумі 15 733,42 дол. США, сплаті комісії 235,89 дол. США. Підтвердити документально заборгованість з пені не надається можливе з причин, наведених у дослідницькій частині.

По п`ятому питанню: розрахунок списання коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення тіла кредиту та відсотків по кредиту за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковим договором до нього від 04 грудня 2008 року здійснено ПАТ КБ “ПриватБанк” відповідно до умов договору.

По шостому питанню: визначити, чи правильно здійснено відповідачем нарахування пені та штрафних санкцій за весь період з моменту укладення кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковим договором до нього від 04 грудня 2008 року в обсязі, наданих на дослідження документів, не надається можливим.

По сьомому питанню: відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та умов кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949, за даними дослідження сукупна вартість кредиту складає: а) у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) – 23,83 %; б) у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) – 131 704,91 дол. США. Докладно по періодам та сумам розрахунок сукупної вартості кредиту за кредитним договором наведено у додатку № 1 до висновку. Розрахунок реальної процентної ставки в розмірі 19,3 % у додатку № 1 до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 відсутній. Абсолютне значення подорожчання кредиту в кредитному договорі від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатку № 1 до нього, не зазначено. Реальна процентна ставка, яка зазначена в додатку № 1 до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 у розмірі 19,3 % не відповідає розміру реальної процентної ставки за даними дослідження 23,83 %. Визначити причини розбіжностей не надається за можливе, оскільки в додатку № 1 до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 відсутній розрахунок реальної процентної ставки 19,3 % у розрізі періодів, видів нарахувань та сум. У додатковому договорі № 1 від 04 грудня 2008 року до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 не зазначено сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Графік платежів до додаткового договору № 1 від 04 грудня 2008 року відсутній. Тому визначити реальну процентну ставку (у процентах річних) та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) згідно додаткового договору № 1 від 04 грудня 2008 року до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 не надається за можливе.

По восьмому питанню: визначити документально обґрунтований щомісячний платіж виходячи з базових умов, викладених в кредитному договорі від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковому договорі № 1 від 04 грудня 2008 року до нього, не надається за можливе з причин, наведених у дослідницькій частині. Визначити, чи обґрунтовано нормативно та документально виконано ПАТ КБ “ПриватБанк” оформлення з надання кредиту по договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 та додатковому договорі № 1 від 04 грудня 2008 року до нього, не надається за можливе з причин, наведених у дослідницькій частині.

Відповідно до розрахунків експерта реальна відсоткова ставка за кредитним договором становить 23,83 %. При розрахунку відсоткової ставки за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 експерт враховує суми платежів, що передбачені окремими договорами страхування майна від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949, договір особистого страхування від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949, умови яких не досліджувались експертом, і за своїм змістом є окремими правочинами, що не можуть враховуватись при розрахунку відсоткової ставки за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949.

У дослідницькій частині висновку по другому, четвертому, п`ятому, шостому питаннях експертом розраховано графік погашення кредиту за яким всього сума платежів складає 177 276,29 дол. США, у тому числі відсотків та винагороди складає 119 958,43 дол. США, сума кредиту 57 317,86 дол.США, тобто визначає вартість кредиту на загальну суму 177 276,29 дол. США. Відповідно до додатку № 1 до висновку експерта № 4246/4247-17 розрахунок сукупної вартості кредиту за кредитним договором від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949, вже враховуючи вартість страхових договорів до кредитного договору, визначає суму 186 626,33 дол. США як вартість кредитного договору № DNL0GA0000006949 від 11 червня 2008 року і відсоткову ставку в розмірі 23,83 %.

Графіком погашення кредиту за підписом ОСОБА_1 , додаток № 2 до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 визначено абсолютна вартість кредитного договору в розмірі 177 982,46 дол. США з яких 120 664,60 дол. США відсотків і винагороди, 57 317,86 дол. США тіло кредиту. Визначення відсоткової ставки за підписом ОСОБА_1 додаток № 1 до кредитного договору від 11 червня 2008 року № DNL0GA0000006949 не спростовано експертом за наявністю арифметичних помилок і врахування до вартості кредиту окремих правочинів (страхових договорів з страхування майна і особистого страхування), також експертом не враховано зміни терміну договору і розміру щомісячних платежів до 488,35 дол. США (т.2, а.с.125-146).

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку дії договору, але в добровільному порядку кредитні кошти у повному розмірі не повернула, на вимоги як позичальник, так і поручитель не реагували, чим порушили прийняті на себе договірні зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами усіх інстанцій встановлено, що кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до статті 204 ЦК України повинні виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 16 листопада 2015 року становить 18 080,85 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 15 733,42 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 984,49 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 248,80 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 242,82 дол. США; штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,85 дол. США; штрафу (процентна складова) в розмірі 860,48 дол. США; що за курсом 23,05 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 09 вересня 2015 року складає 416 763,65 грн.

Так, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасовано. У задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області
від 23 липня 2020 року скасовано в частині стягнення з
 ОСОБА_1 штрафу (фіксованої частини та процентної складової), відмовлено у задоволенні вказаної вимоги, змінено рішення в частині нарахування пені, стягнуто її у національній валюті України у сумі 5 597,00 грн., визначено загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню станом на 16 листопада 2015 року, 16 966,71 дол. США, що складається із: 15 733,42 дол. США – заборгованості за кредитом; 984,49 дол. США – заборгованості по процентам за користування кредитом; 248,80 дол. США – заборгованості по комісії за користування кредитом; що еквівалентно до курсу Національного банку України становить 391 082,66 грн. 
В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.
Верховний Суд у своїй Постанові від 07 липня 2021 року погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо розміру стягнутої суми заборгованості за кредитом, яка утворилась станом на 16 листопада 2015 року та рішенням місцевого суду, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції в частині вимог щодо правомірності договору, які заявлені були ОСОБА_1 .
Однак, Постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у частині позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , якою відмовлено у стягненні суми заборгованості у солідарному порядку в зв2язку з її припиненням скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикледних обставин, колегія суддів вважає, що указану суму кредитної заборгованості, з урахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної складової) та стягнення пені у національній валюті України – гривні, який перевірений та погоджений судом касаційної інстанції, суд першої інстанції вірно стягнув саме у солідарному порядку на користь банку з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Наданий позивачем розрахунок заборгованості боржником не спростовано належними та допустимими доказами.

Доводи позичальника щодо неотримання в касі банку всієї суми кредиту спростовуються наданими банком письмовими доказами, які суд належним чином оцінив, а тому посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними. А, заявляючи про обман з боку банку і ОСОБА_2 , при укладенні договору поруки, позивач не надала процесуальних повноважень діяти від імені ОСОБА_2 , яка таких вимог не заявляла.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що порука є припиненою, оскільки банк звернувся до суду з позовом 16 листопада 2015 року, тобто з пропуском встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя, який в даному випадку має відраховуватися від дати виконання основного зобов`язання за кредитним договором, тобто від 11 березня 2015 року, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Відповідно до статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред`явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якою строк визнається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вимог банку до поручителя ОСОБА_2 при відсутності самої апеляційної скарги поручителя, а процесуальних повноважень представляти її інтереси у позичальника ОСОБА_1 не було.

При цьому, вийти за межі доводів апеляційної скарги, як це передбачено частиною четвертою статті 367 ЦПК України, можливо лише при наявності визначених законом умов та при наявності самої апеляційної скарги цієї особи. Поручитель ОСОБА_2 апеляційну скаргу не подавала.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що положенням пункту 12 договору поруки від 11 червня 2008 року встановлено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня встановлення терміну повернення кредиту (т.1, а.с.19). Вносячи 04 грудня 2008 року зміни до договору поруки вказана умова дії договору поруки змінена не була (т.1, а.с.20). Такі умови договору поруки недійсними не визнані, а тому діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Також, як убачається з матеріалів справи, 03 листопада 2015 року АТ КБ “ПриватБанк” направив повідомлення поручителю ОСОБА_2  про дострокове погашення кредиту у повному обсязі, й на цей час вже була наявна кредитна заборгованість у значному розмірі (т.1, а.с.11).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року – в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованості за кредитним договором № DNL0GA0000006949 від 11 червня 2008 року станом на 16 листопада 2015 року та стягнення судових витрат – без змін.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року – в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованості за кредитним договором № DNL0GA0000006949 від 11 червня 2008 року станом на 16 листопада 2015 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко