ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/2477/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В. В.,
                                     суддів: Ганечко О. М., Карпушової О.В.,
                                        
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, поновлення строку на отримання допомоги, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року, 

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (відповідач-1), Київського міського військового комісаріату (відповідач-2), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Міноборони щодо відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;
- поновити пропущений строк на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплаченої  суми одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міноборони призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи;
- зобов`язати Київський міський військкомат направити документи, необхідні для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби до Міноборони України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Доводи апелянта - аналогічні викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з посиланням на те, що групу інвалідності позивачу змінено у понад дворічний термін, оскільки зазначені вимоги не поширюються на позивача.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , старшого лейтенанта медичної служби у запасі, 11 червня 2015 року звільнено з військової служби та 07 жовтня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, про що свідчить довідка МСЕК АВ №0427419.
У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 206  700,00 грн.
Під час повторного огляду органами МСЕК з тієї ж причини встановлено позивачу ІІ групу інвалідності (довідка МСЕК АВ №0643950 від 18 жовтня 2017 року).  
У цьому зв`язку позивач 23 листопада 2017 року звернувся до Київського міського військкомату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, за результатами розгляду якої відповідачем 2 складено висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , направивши необхідний пакет документів до Міноборони.
Листом від 15 січня 2018 року Київський міський військкомат повідомив позивача про відмову Міноборони у призначенні йому одноразової грошової допомоги.
З наявного у справі витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 грудня 2017 року вбачається, що відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги пов`язана з тим, що групу інвалідності з третьої на другу змінено ОСОБА_1 понад дворічний термін, визначений частиною четвертою статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. 
Не погоджуючись із рішенням Міноборони позивач, не заперечуючи обставин  встановлення ІІ групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності ІІІ групи, зазначив, що фізично не міг пройти медогляд для подальшого направлення до органів МСЕК для встановлення групи інвалідності у строк до 07 жовтня 2017 року, оскільки з 22 вересня 2017 року по 03 жовтня 2017 року він перебував на лікуванні у Неврологічному відділенні №1 Київської міської клінічної лікарні №3, а 11 жовтня 2017 року, коли покращився стан здоров`я і він зміг самостійно пересуватися, то одразу пройшов медогляд Лікарської консультативної комісії при Київському міському психоневрологічному диспансері №3 та був направлений до МСЕК.
Вважаючи висновки відповідачів протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що первинним оглядом МСЕК згідно довідки АВ №0427419 від 07 жовтня 2015 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, а повторним оглядом МСЕК згідно довідки з датою огляду 18 жовтня 2017 року встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01 листопада 2018 року, тобто, понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст.  2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)    пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (на час розгляду Міноборони документів позивача, тобто на 22 грудня 2017 року), який відповідно до Конституції України     визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим     постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.     
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною другою статті 16 Закону №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, у пункті 4 зазначеної частини статті визначено, що грошова допомога надається внаслідок встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. 
Пунктом 6 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. 
Отже, у разі встановлення військовослужбовцю групи інвалідності або більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
За пунктом б) частини першої статті 162 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи. 
З викладеного, а також з наданих до матеріалів справи медичних та інших документів, суд приходить до висновку, що позивач в силу положень Закону №2011-XII є особою, якій рішенням МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 163 Закону №2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. 
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Первинним оглядом МСЕК згідно довідки АВ №0427419 від 07 жовтня 2015 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, а повторним оглядом МСЕК згідно довідки з датою огляду 18 жовтня 2017 року йому встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01 листопада 2018 року.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що повторно інвалідність ОСОБА_1 було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, а тому відсутні законодавчо визначені підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що не спростовано останнім під час апеляційного розгляду справи.
Вказане в сукупності свідчить про відсутність протиправних у дій Міноборони щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, оскільки зазначене рішення прийнято відповідачем на законних підставах та у межах визначених повноважень, що узгоджується з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
В частині доводів апеляційної скарги, які стосуються того, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 та від 21.06.2018 у справі №760/11440/17, колегія суддів зазначає, що обставини даних справ не є тотожними, що виключає обов`язкове застосування судом вказаних позивачем висновків суду касаційної інстанції.
За наведених обставин, суд першої інстанції мотивовано вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату.
Колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано жодними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 – 76 КАС України, факт порушення відповідачами вимог законодавства при розгляді його звернення, а відтак підстав для задоволення позовних вимог колегією суддів також не встановлено.
Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  про визнання протиправними дій, поновлення строку на отримання допомоги, зобов`язання вчинити дії – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О.В. Карпушова

                                                                                                    О. М. Ганечко