КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 761/14176/18                                             Головуючий у 1 інстанції: Осаулова А.А. 
провадження № 22-ц/824/7387/2021                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 серпня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,
при секретарі Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Гненного Дмитра Анатолійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , -
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Гненний Д.А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника  ОСОБА_1  до виконання зобов`язань за рішенням суду, що виконується у виконавчому провадженні.
Своє подання приватний виконавець обґрунтовував тим, що в нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №60061462 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва №761/14176/18 від 19.08.2019 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  коштів заборгованості за договором позики від 01.07.2015 року в розмірі заборгованості за основним боргом в сумі 115 017 доларів США та відсотків за користування кредитом за період від 01.07.2015 року до 30.09.2015 року в сумі 3730,36 доларів США, а загалом в сумі 118 747,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.06.2019 року становить 3 110 116 гривень 82 коп. та судового збору в сумі 8 810 грн. 
Після прийняття постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження 13.09.2019 року №60061462 сума заборгованості боржником не погашена та не вчиняються жодні дії для виконання рішення суду, тобто боржник ухиляється від погашення існуючої заборгованості, а відтак наявні підстави для тимчасового обмеження у виїзді за кордон  ОСОБА_1 , який, враховуючи розмір заборгованості, може залишити територію України. Так як під час перевірки майнового стану боржника за зареєстрованим місцем його проживання вхідні двері квартири ніхто не відчинив та відповідно потрапити до квартири не вдалося, то виконавець просив суд задовольнити подання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні подання.
В апеляційній скарзі приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Гненного Д.А. з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення подання.
Скарга обґрунтована тим, що факт ухилення боржника від виконання підтверджується, зокрема, тими фактами, що свої зобов`язання перед стягувачем боржник не виконує уже понад 5 років з дня виникнення заборгованості та понад рік після набрання чинності рішенням, декларацію про доходи та майно боржник виконавцю не подав, тим самим порушивши вимоги Закону України «Про виконавче провадження», постійними неявками на виклики виконавця, жодного разу не надав пояснення про причини неявки за викликом, на адресу виконавця не надійшло жодних пояснень про причини невиконання рішень, боржник не вживає жодних заходів, спрямованих на виконання рішень, натомість продовжує переховувати належний йому транспортний засіб.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Вимогами ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до положень п.5 ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Отже, необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду.
Судом встановлено, що 19 серпня 2019 року Шевченківським районним судом 
м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  коштів заборгованості за договором позики від 01.07.2015 року у розмірі заборгованості за основним боргом в сумі 115 017 доларів США та відсотків за користування кредитом за період від 01.07.2015 року до 30.09.2015 року в сумі 3730,36 доларів США, а загалом в сумі 118 747,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.06.2019 року становить 3 110 116 гривень 82 коп. та судового збору в сумі 8 810 грн. 00 коп.
Встановлено, що 13.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Гненним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60061462, по виконанню виконавчого листа №761/14176/18, виданого 19.08.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.6 зв.).
Одночасно з відкриттям виконавчого провадження винесено постанови про арешт майна та коштів боржника (а.с.7).
Згідно відповідей АТ «АСВІО Банк», АТ «Альфа банк», АТ «Ідея Банк» ОСОБА_1 не має відкритих рахунків в банківських установах (а.с.12-14).
Встановлено, що 29 квітня 2020 року було опубліковано оголошення в газеті про виклик боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця на 12.05.2020 року (а.с.15).
На а.с.17, 18- виклик від 20.02.2020 року про необхідність з`явитись боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця на 10.03.2020 року о 11:00 год., повідомлення приватного виконавця від 15.06.2020 року, адресоване ОСОБА_1 , щодо ухилення від виконання виконавчого листа №761/14176/18, але доказів направлення вказаних документів боржнику матеріали справи не містять.
21 липня 2020 року приватний виконавець направив ОСОБА_1 вимогу про надання доступу до квартири та надання письмових пояснень щодо місця знаходження транспортного засобу, пристрою для відстрілу гумових куль (а.с. 10) .
З письмового пояснення ОСОБА_1 від 03.08.2020 року, наданого приватному виконавцю, вбачається, що транспортний засіб (державний номерний знак НОМЕР_1 ) перебуває під заставою у банку, у фактичній власності боржника не перебуває, пристрій для відстрілу набоїв перебуває за місцем реєстрації, і боржник зазначає, що не зареєстрований за адресою, вказаною у виконавчому документі.
Згідно з актом приватного виконавця від 27.11.2019 року при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 двері квартири ніхто не відчинив, а з вказаного акту неможливо встановити конкретний час перевірки майнового стану боржника.
За п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця.
З урахуванням вимог ч.2 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".
Проте, до подання приватним виконавцем не було долучено жодних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник  ОСОБА_1 у виконавчому провадженні має намір ухилятись від виконання судового рішення, в тому числі і шляхом залишення території України. Сам факт не виконання в добровільному порядку рішень судів, не може вважатися ухиленням від виконання чи перешкоджанням в їх виконанні. 
Судом враховано, що боржник з`явився до приватного виконавця, надав письмові пояснення 03.08.2020 року. Водночас, до матеріалів подання не додано жодного доказу, що від 03.08.2020 року приватним виконавцем вчинялись будь-які дії у виконавчому провадженні, а боржник ігнорував та ухилявся від їх виконання.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За положеннями ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції вірно вказав, що з матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, а наявність одного акту про вихід за адресою боржника без конкретного часу не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання за виконавчим документом. 
При цьому, вказаний акт датований 27.11.2019 року, а інших доказів виходу за адресою боржника матеріали справи не містять. 
Крім того, не надано приватним виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань. 
Судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.
Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приватний виконавець передчасно звернувся до суду з поданням про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду, а саме: обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги  приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Гненного Дмитра Анатолійовича та залишення без змін ухвали Шевченківського районного суду 
м. Києва від 12 лютого 2021 року.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Гненного Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий:  

Судді: